Дата документу 29.03.2024 Справа № 336/5534/22

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/5534/22	Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А. Повний текст рішення складено 07.09.2023 року.	
Пр. № 22-ц/807/92/24	Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2024 року                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі – ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ») про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-47), який в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 55-73), та в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь 32350,00 грн. майнової шкоди і 2000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 18523,74 грн. страхового відшкодування, а також за період з 29.04.2022 року по 01.11.2022 року включно пеню в сумі 1984,99 грн. і 3 % річних в сумі 135,41 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що о 17-30 30.12.2021 року у місті Запоріжжі по вул. Іванова біля будинку 81А сталась ДТП внаслідок зіткнення автомобілів ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу і знаходився під керуванням ОСОБА_4 , і CITROEN С4, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Оскільки обидва транспортні засоби були забезпечені, у водіїв не було спору щодо обставин ДТП, відсутність ознак сп`яніння тощо, її учасниками було прийнято рішення не викликати Національну поліцію, а скласти Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в якому ОСОБА_3 повністю визнала свою вину в ДТП. Так як на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду заподіяну життю, здоров`ю і майну третіх осіб була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № АТ 1594375 від 22.10.2021 року, позивач, як, власник автомобіля, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 06.01.2022 року звернувся у встановленому Законом порядку до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування. Перелік пошкоджень автомобіля ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 , завданих внаслідок ДТП зафіксовано у складеному страховиком Протоколі огляду транспортного засобу від 04.02.2022 року. Попри те, що розмір заподіяної позивачу в ДТП майнової шкоди становить 56600,00 грн., що підтверджується виданим ФОП ОСОБА_5 Замовленням - нарядом № 16202 від 22.08.2022 року, станом на момент звернення із цим позовом позивачу відшкодовано лише 5726,26 грн., а саме: за результатами огляду автомобіля позивача і поданих документів страховик виплатив позивачу 5726,26 грн. (двома платежами 29.04.2022 року - 4600,25 грн. і залишок 11.07.2022 року), посилаючись на те, що: 1) згідно зі складеною страховиком ремонтною калькуляцією від 04.07.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 33473,00 грн. з ПДВ; ) з урахуванням фізичного зносу деталей - 70%, що підлягають заміні на автомобілі позивача, вартість відновлювального ремонту становить 19153,02 грн. з ПДВ; 3) оскільки позивач, як потерпіла особа, просила виплатити суму страхового відшкодування безпосередньо їй, то керуючись абз.2 п.36.2 ст.36 Закону, страховик зменшив суму страхового відшкодування на суму ПДВ і тому сума страхового відшкодування становила 16652,51 грн. без ПДВ; 4) вина учасників ДТП є обопільною, що встановлено виходячи з наданих ОСОБА_3 окремих пояснень, що зумовлює необхідність поділу суми страхового відшкодування навпіл, отже страхове відшкодування становить 8326,26 грн. (16652,51/2); 5) сума страхового відшкодування зменшується на встановлену в полісі франшизу - 2600,00 грн. (8326,26 - 2600,00 = 5726,26). Позивач вказала, що не погоджується з висновками страховика про обопільну вину обох учасників ДТП так із наданим розрахунком страхової виплати. За таких обставин просила, враховуючи обов`язок ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувати витрати позивача на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу, а також ціну відновлювального ремонту автомобіля ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 у сумі 56600,00 грн., з яких ціна відновлювальних робіт становить 14100,00 грн., а ціна деталей, що підлягають заміні становлять 42500,00 грн., то стягненню з відповідачів підлягають такі суми: - з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 18523,74 грн., що розрахована наступним чином: 14100,00 (грн.. ціна ремонтних робіт згідно із Замовленням-нарядом) + 12750,00 грн. (ціна запчастин згідно із Замовленням-нарядом з урахуванням зносу 70%) - 5726,26 грн. (фактично виплачена страховиком позивачу сума страхового відшкодування) - 2600,00 грн. (передбачена у Полісі франшиза), - з відповідача ОСОБА_3 - 32350,00 грн., що розрахована наступним чином: 56600,00 грн. (ціна відновлювального ремонту згідно із Замовленням-нарядом) - 18523,74 грн. (сума, що заявляється до стягнення з страховика) - 5726,26 грн. (фактично виплачена страховиком позивачу сума страхового відшкодування). Окрім того, ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пеню передбачену п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та три проценти річних відповідно до вимог ч. 2 с. 625 ЦК України, а з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Савеленко О.А. (т.с. 1 а.с. 48). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 74-75) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 83) здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2023 року (т.с. 2 а.с. 27-37) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі - 8326,26 грн; пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 29.04.2022 по 02.11.2022 року у розмірі - 1984,99 грн; три проценти річних за період з 29.04.2022 по 02.11.2022 року у розмірі - 134,81 грн., всього 10446,06 грн. 
Стягнуто з ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 158,74 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Відповідачі ОСОБА_3 та ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволених позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ТДВ«АЛЬФА-ГАРАНТ», погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 45-70) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині часткового задоволення вимог позивача про стягнення з ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» страхового відшкодування та відмови у задоволенні вимог щодо ОСОБА_3 , а також в частині вимог щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу, що були ним понесені у зв`язку із переглядом апеляційним судом рішення суду першої інстанції у цій справі, у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 71). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони позивача у цій справі відкрито 26 жовтня 2023 року (т.с. 2 а.с. 75-76), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 77). Оскільки, за змістом ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Відповідач ОСОБА_3 через свого представника – адвоката Кузьмінова Д.В. подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача (т.с. 2 а.с. 82-87). Інший відповідач ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача не скористалось. Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Тивоненка Д.Р. подала апеляційному суду додаткові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 88-95).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та штат суддів апеляційного суду взагалі, крім того, суддя доповідача перебувала у період з 19.02.2024 року по 04.03.2024 року включно у відпустці (довідка т.с. 2 а.с. 96 ) та у період з 18.03.2024 року по 22.03.2024 року включно на курсах підвищення кваліфікації (довідка т.с. 2 а.с. 97).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково при вищевикладених обставинах, керувався ст. ст. 4, 7, 10, 12 - 13, 18, 141, 142, 206, 258-260, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 1 Закону України «Про страхування» Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до положень ст. ст. 3,5,6 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”  (далі Закон N 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону)
Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Ч. ч. 1 та 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
П. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 30.12.2021 року о 17.30 год. у місті Запоріжжі по вул. Іванова біля будинку 81А сталась ДТП внаслідок зіткнення автомобілів ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу і знаходився під керуванням ОСОБА_4 , і CITROEN С4, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
За наслідком ДТП учасники події склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно з яким ОСОБА_3 визнала свою вину у настанні ДТП (т.с. 1 а.с. 123-124).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ТДВ «СК «АЛЬФА –ГАРАНТ» (т.с. 1 а.с. 119)
06.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до страховика із заявою про страхове відшкодування (т.с. 1 а.с. 123).
04.02.2023 року аварійним комісаром страховика складено протокол огляду транспортного засобу, яким зафіксовано характер та перелік пошкоджень транспортного засобу ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 28-32)
07.07.2022 року на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 04.02.2022 року страховиком складено ремонту калькуляцію № ЦВ/22/0168, згідно якої вартість відновлювального ремонту ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 , складає 33473,00 грн. (т.с. 1 а.с. 124-133). 
Визначаючи розмір страхового відшкодування, страховик зменшив суму відшкодування на коефіцієнт фізичного зносу до 16652,21 грн. (без ПДВ), яку поділив навпіл внаслідок встановлення обопільної вини учасників ДТП (8326,26 грн.). З урахуванням встановленої полісом франшизи у розмірі 2600,00 сума відшкодування склала 5726,26, які виплачені позивачу 29.04.2022 року та 11.07.2022 року (т.с. 1 а.с. 134).
Відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону (Закон N 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Оцінка майна регулюється Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» де зазначено, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. ( статті 3, 4 вищевказаного Закону).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розміру страхового відшкодування, оскільки страховиком складено ремонту калькуляцію №ЦВ/22/0168, згідно із якою вартість відновлювального ремонту ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 , складає 33473,00 грн. на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 04.02.2022 року (а.с. 124-133), а позивач наполягає на тому, що вартість відновлювального ремонту має бути розрахована на підставі Заказу наряду № 16202 від 22.08.2022 року виданого ФОП ОСОБА_5 згідно якого вартість відновлювального ремонту ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 складає 56600,00 грн. ( а.с. 35).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача в цій частині позову є необґрунтованими. 
Так, наданий позивачем Заказ-наряд № 16202 від 22.08.2022 року (копія т.с. 1 а.с. 35) не є документом, який підтверджує вартість відновлювального ремонту в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Окрім того, позивачем не надано актів виконаних робіт, платіжного доручення щодо оплати ремонтних послуг, з вказаного документа не зрозуміло за якою методикою розрахована сума відновлювального ремонту.
Для врегулювання спірних питань стосовно розміру відновлювального ремонту, відповідачем ОСОБА_3 було запропоновано позивачу надати транспортний засіб для огляду для визначення оцінки матеріального збитку суб`єктом оціночної діяльності. Також ОСОБА_3 повідомила позивача, що вартість оцінки буде сплачена за її рахунок. Окрім того, представником відповідача ОСОБА_3 було запропоновано позивачу у судовому засіданні призначити по справі автотоварознавчу експертизу, витрати на проведення якої, до ухвалення по справі рішення, понести навпіл, між тим, представники позивача відмовилися у суді першої інстанції від призначення експертизи у цій справі. 
Відповідно до п.34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Беручи до уваги вартість відновлювального ремонту, яка визначена страховиком, а саме 33473,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив з такого.
Вартість відновлювального ремонту була розрахована спеціалістом оцінювачем ОСОБА_6 (т.с.1 а.с. 124-126), на підставі протоколу огляду транспортного засобу, яким зафіксовано характер та перелік пошкоджень транспортного засобу ZX AUTO LANMARK, р.н. НОМЕР_1 (т.с.1 а.с. 28-32), жодних заперечень до протоколу позивачем не було заявлено. Даний розрахунок здійснено згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Інших доказів, які б спростовували цей розрахунок, сторонами суду першої інстанції у цій справі не було надано. 
Так, згідно позиції відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» в ДТП вбачається обопільна вина водіїв ОСОБА_3  та ОСОБА_7 , а тому розмір страхового відшкодування визначено шляхом поділу розміру матеріального збитку (16652,51/2= 8326,26 грн. однак з урахуванням того, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності № АТ0001594375 передбачає франшизу в розмірі 2600,00 грн., суму страхового відшкодування сплачено в розмірі 5726,26 грн. 
Однак, такі доводи відповідача суд першої інстанції правильно вважав такими, що не ґрунтуються на нормах Закону. 
Оскільки, відповідно до пункту 17.5 статті 17 Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого при укладенні договору обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов`язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка (європротокол).
Європротокол – спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол».
Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
Згідно з ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;
37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що учасники дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , керуючись пунктом 2.11. Правил дорожнього руху України та пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV та примітки до статті 124 КУпАП, скористалися правом на складення спільного повідомлення про ДТП - «Європротокол». У вказаному повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 визнала себе винною в цій ДТП.
Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що заперечення відповідача ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про те, що обидва водії порушили правила дорожнього руху, у зв`язку з чим сума страхового відшкодування розділена навпіл, не ґрунтуються на вищевикладених нормах Закону.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22–31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством - статті 29 Закону N 1961-IV.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку – пункт 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачка після настання ДТП своєчасно звернулася до страховика із заявою про виплату їй страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини фізичної особи, з якою страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а страхова компанія безпідставно виплатила лише 50 % від суми страхового відшкодування. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 8326,26 грн. 
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 36.2 ст. 36 « Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що заява про виплату страхового відшкодування подана позивачем 06.01.2022 року, що підтверджено відповідачем. Отже, останній день виплати страхового відшкодування є 06.04.2022 року, а з 07.04.2022 року починається прострочення. 
Позивач у цій справі просила суд стягнути пеню та 3% річних з 29.04.2022 року по 02.11.2022 року. Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вартість відновлювального ремонту становить 33473,00 грн., а з урахуванням зносу (70%) становить 19153,02 (з ПДВ), без урахування ПДВ 16652,51 грн. Враховуючи, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності передбачає франшизу 2600,00 грн. сума страхового відшкодування, яка мала бути виплачена становить - 14052,51 грн. Між тим, відповідач здійснив частково виплати страхового відшкодування у розмірі 4600,25 грн. – 29.04.2022 року та 1126,26 грн. - 11.07.2022 року. Тобто, позовні вимоги позивача в цій частині у цій справі суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції, здійснивши розрахунок пені та 3% річних за вказаних період, враховуючи часткові проплати відповідачем позивачу, а саме: 4600,25 грн. – 29.04.2022 року та 1126,26 грн. - 11.07.2022 року, дійшов правильного висновку, про те, що пеня за вказаний період становить - 1984,99 грн., 3% річних – 134,81 грн. 
Вимоги про стягнення майнової шкоди у розмірі 32350,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. з ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що суми страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Оскільки позивачем не доведено, що відповідачем ОСОБА_3 порушено її права, вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
ОСОБА_3 виконала свій обов`язок та сплатила у позасудовому порядку ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2600,00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції від 02.07.2023 року (т.с. 2 а.с. 16). 
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог відсутні. Позивач та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною позивача апеляційному суду не надані.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розміром цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.03.2024 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.