ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 лютого 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/235/21
Головуючий у першій інстанції – Крупина А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/70/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В., Зеляк Ю.Г., Мальцева І.В.

сторони: 
позивач: Акціонерне товариство ”Банк інвестицій та заощаджень”
відповідачі: ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 

розглянувши  у  відкритому  судовому  засіданні,  в  режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Крупини А.О. від 28 квітня 2023 року, місце  ухвалення  рішення  м.Носівка,  дата  складання  повного  тексту рішення - 05 травня 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

                       В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство ”Банк інвестицій та заощаджень” звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в якому просило: стягнути солідарно з відповідачів на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” прострочену заборгованість за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89  від  31.01.2019 року, станом на 02.02.2021 року в розмірі 1 194 873,12 грн. (один мільйон сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят три грн. 12 коп.), яка включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 786 869,48 грн.; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 401 613,46 грн.; несплачену пеню в розмірі 3 333,22 грн. та 3 156,96 грн. Позивач також ставив питання про стягнення солідарно з відповідачів на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог заявленого позову Акціонерне товариство ”Банк інвестицій та заощаджень” зазначало, що 31.01.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 з усіма додатковими угодами та додатками до нього (надалі - кредитний договір). За умовами п.1.1. кредитного договору, позивач надав позичальнику кредит в розмірі 800 000 грн. на споживчі потреби, з кінцевою датою повернення кредиту 30.01. 2029 року. За користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати кредит, проценти в розмірі 26,5 % річних та повернути кредитні кошти до 30.01.2029 року. Пунктом 1.4.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п.4.1. кредитного договору, кредит, одержаний позичальником, повертається щомісячно, згідно графіку платежів, але не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з 10.02.2019 року. Позичальник зобов`язувався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше 10 (десятого) календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти були нараховані. Останнє погашення процентів здійснюється не пізніше дати повернення кредиту, що вказана в п.1.1.5. даного договору. Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору, виконання зобов`язання позичальника забезпечено: - іпотекою житлового будинку загальною площею 247,4 кв.м, житловою площею 103,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позичальнику; - іпотекою земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7423883500:01:001:1434, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить на праві власності позичальнику. 31.01.2019 року позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, та надав позичальнику кредит, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 800 000 грн. на рахунок позичальника, зазначений у п.1.4. кредитного договору, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Відповідно до п.5.6. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування ним та неустойки, передбачені цим договором. За умовами п.5.10 кредитного договору, позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та неустойки у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України.
Разом з цим, п.6.4. кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойок, а також вимагати відшкодування збитків, завданих банку в результаті невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору. 31.01.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 , як поручителем, було укладено договір поруки №РР/42/89/Р1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником, яким є ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань, що витікають із договору про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР 42/89 від 31.01.2019 року, а також всіх майбутніх додаткових договорів та угод до нього, укладених між кредитором та боржником. Позивач вказує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, не здійснював платежі, в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась   прострочена  заборгованість,  яка  станом  на  02.02.2021  року складає 1 194 873,12 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 786 769,48 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 401 613,46 грн.; несплачена пеня (за непогашення заборгованості за кредитом) всього в розмірі 3 333,22 грн.; несплачена пеня (за непогашення за процентами) всього у розмірі 3 156,96 грн. За доводами позивача, 30.10.2019 року ним було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року. Водночас, позивачем 30.10.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язань боржника за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року, на підставі договору поруки №РР/42/89/Р1 від 31.01.2019 року. Проте, як стверджує позивач, відповідачі залишили вказані вимоги без реагування та виконання, і протягом 60 календарних днів не погасили прострочену заборгованість.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 28.04.2023 року позов Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, задоволено частково. Судом стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” прострочену заборгованість за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89  від  31.01.2019  року, станом на 02.02.2021 року у розмірі 1 188 383 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч триста вісімдесят три) грн. 38 коп., з яких: 786 769 грн. 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 401 613 грн. 90 коп. - прострочена заборгованість за відсотками. В іншій частині позову, судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” витрати по сплаті судового збору по 8 913 (вісім тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 16 коп., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, та стягнути з Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” на її користь судові витрати, про що буде подано відповідну заяву та докази, відповідно до вимог ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року є необґрунтованим та таким, що ухвалено із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з неповним з`ясуванням обставин у справі, із недотриманням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неправомірно стягнуто проценти по кредиту у розмірі 401 613,90 грн. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що кредитодавець не може нараховувати проценти за користування кредитом, відповідно до статті 1048 ЦК України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, яка не була врахована судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 28.04.2023 року. Близькі за змістом висновки також сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 12.09.2018 року у справі №0907/2-8197/2011, від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, які також не були враховані судом першої інстанції. Оскільки позивач пред`явив вимогу до відповідачів про дострокове повернення кредиту 30.10.2019 року, з цього моменту припинилося його право нараховувати відсотки за кредитним договором, відповідно до статті 1048 ЦК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідачів відсотки за кредитним договором за період з 31.01.2019 року по 01.02.2021 року, тобто поза межами визначеного законом строку їх нарахування. 

Необхідно зазначити, що подана апеляційна скарга містить в собі вимогу про скасування рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року, в повному обсязі, та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, доводів щодо незаконності стягнення з відповідачів на користь позивача 786 769 грн. 48 коп. - заборгованості по тілу кредиту, апеляційна скарга в собі не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство ”Банк інвестицій та заощаджень” просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року.  

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н.О. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” - адвокат Єфремова І.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставнітю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року.   
    
В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 31.01.2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89. За умовами п.1.1. кредитного договору,  позивач  зобов`язався  надати  ОСОБА_1   кредит  в  розмірі 800 000 грн., на споживчі потреби з кінцевою датою повернення кредиту 30.01.2029 року (а.с.10-27, том 1).
Як вбачається із сформованої 05.02.2021 року виписки по особовим рахункам, 31.01.2019 року на особовий рахунок ОСОБА_1 , відповідно до умов договору №РР/42/89, було зараховано 800 000 грн. (а.с.28-30, том 1).
Пунктом 1.4.2. договору про споживчий кредит передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, тобто, ОСОБА_1 . Відповідно до п.4.1., позичальник повертає кредит щомісячно, згідно графіку платежів, але не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з 10.02.2019 року. Пункти 3.1. та 3.2. договору про споживчий кредит передбачають, що позивач щомісячно нараховує відсотки за кредитом, згідно встановленої договором процентної ставки та фактичної суми наданого кредиту за фактичний строк користування наданим кредитом. 
Згідно з п.1.3.1. договору про споживчий кредит, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором, сторони передбачили іпотеку: 
- житлового будинку загальною площею 247,4 кв.м, житловою площею 103,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позичальнику;
- земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7423883500:01:001:1434, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить на праві власності Позичальнику;
та/або - поруку ОСОБА_3 . 
Згідно з п.5.6. договору про споживчий кредит, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування ним та неустойки, передбачені цим договором.
У п.5.10. договору про споживчий кредит передбачено, що ОСОБА_1 , як позичальник, зобов`язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та неустойки у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Згідно із розрахунком заборгованості по договору №РР/42/89 від 31.01.2019 року,  станом   на   02.02.2021  року,   заборгованість   становить 1 194 873,12 грн., та включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 786 769, 48 грн.; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 401 613,46 грн.; несплачену пеню (за непогашення заборгованості за кредитом), всього в розмірі 3 333,22 грн.;  несплачену  пеню  (за непогашення за процентами), всього у розмірі 3 156,96 грн. 
31.01.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 , як поручителем, було укладено договір поруки №РР/42/89/Р1, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником, яким є ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР42/89 від 31.01.2019 року, а також всіх майбутніх додаткових договорів та угод до нього, укладених між кредитором та боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника, так і від поручителя разом, так і від кожного окремо (п.1.2.). Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні боржником зобов`язань в цілому (п.1.3. договору). Пунктом 2.2. договору встановлено, що поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання боржником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем (а.с.31-33, том 1). 

Рішенням Носівського районного суду від 13.06.2019 року було розірвано шлюб, зареєстрований 09.08.2013 року у виконавчому комітеті Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінено прізвище на дошлюбне ” ОСОБА_5 ” (а.с.207, том 1, а.с.50-51, том 2). 

Як  вбачається  із  висновку  судового  експерта  від  18.02.2022  року №33448/21-71/5095/22-71 за результатами проведення судово-економічної експертизи у цивільній справі №741/235/21, на виконання ухвали суду від 30.09.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ ”Банк інвестицій та заощаджень” по тілу кредиту та по відсотках, з урахуванням умов договору про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89, виписок банку та наданих документів, станом на 02.02.2021 року, становить 1 188 383 грн. 38 коп., з яких:  786  769  грн.  48  коп. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 401 613 грн. 90 коп. - прострочена заборгованість за відсотками. Відсоткова ставка за користування кредитом за період з 31.01.2019 року по 02.02.2021 року, згідно договору про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89, становила 26,5% річних. Підтвердити розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, зазначений у розрахунку заборгованості,  станом  на  02.02.2021  року,  не  видається  за  можливе (а.с.60-70, том 2). 

Згідно із наявними в матеріалах справи описами вкладень у рекомендовані листи 25.03.2020 року (а.с.45, том 1), 29.04.2020 року (а.с.53, том 1), позивачем направлялися позичальнику на відому банку адресу його зареєстрованого місця проживання, повідомлення-вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, про дострокове виконання зобов`язання (а.с.40-44, 48-53, том 1). Вимоги, направлені ОСОБА_1 , були повернуті позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання.
Також, як вбачається із матеріалів справи, 30.10.2019 року, позивачем було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року. Водночас, позивачем 30.10.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язань боржника за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року  на  підставі  договору  поруки №РР/42/89/Р1 від 31.01.2019 року (а.с.34-36, 37-39, том 1). 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року, частково задовольняючи вимоги заявленого АТ ”Банк інвестицій та заощаджень” позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банка до відповідачів, в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019    року,   станом   на   02.02.2021  року,  в   розмірі 1 188 383 грн. 38 коп., з яких: 786 769 грн. 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 401 613 грн. 90 коп. - прострочена заборгованість за відсотками, є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, і тому вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позову в частині стягнення з відповідачів несплаченої пені (за непогашення заборгованості за кредитом), в розмірі 3 333,22 грн. та несплаченої пені (за непогашення за процентами) у розмірі 3 156,96 грн., суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять виписок банку, в яких би було відображено нарахування та сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплати відсотків, згідно з договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року, і з огляду на те, що направлені відповідачу ОСОБА_1 вимоги від 30.10.2019 року, від 28.04.2020 року, від 25.05.2020 року не були ним отримані, суд позбавлений можливості самостійно визначити дату, починаючи з якої строкова заборгованість по кредиту набула статусу простроченої. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги банку щодо стягнення з відповідачів сум пені, необхідно відмовити. 

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом неправомірно стягнуто проценти по кредиту у розмірі 401 613,90 грн. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що кредитодавець не може нараховувати проценти за користування кредитом, відповідно до статті 1048 ЦК України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, яка не була врахована судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 28.04.2023 року. Близькі за змістом висновки також сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 12.09.2018 року у справі №0907/2-8197/2011, від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, які також не були враховані судом першої інстанції. Оскільки позивач пред`явив вимогу до відповідачів про дострокове повернення кредиту 30.10.2019 року, з цього моменту припинилося його право нараховувати відсотки за кредитним договором, відповідно до статті 1048 ЦК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідачів відсотки за кредитним договором за період з 31.01.2019 року по 01.02.2021 року, тобто поза межами визначеного законом строку їх нарахування. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
  
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтями: 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із положеннями статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до приписів статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України,якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, викладено наступні висновки:
”81. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за ”користування кредитом” (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
82. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
83. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно ”користуватися кредитом”, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за ”користування кредитом”) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
84. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за ”користування кредитом” поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
88. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.
89. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.
Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.
У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.
Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.
90. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
92. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.”

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року. Водночас, позивачем 30.10.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язань боржника за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року  на  підставі  договору  поруки  №РР/42/89/Р1  від  31.01.2019  року (а.с.34-36, 37-39, том 1).

Оскільки позивач пред`явив вимогу до відповідачів про дострокове повернення кредиту 30.10.2019 року, з цього моменту припинилося його право нараховувати відсотки за кредитним договором, відповідно до статті 1048 ЦК України. Проте, судом першої інстанції стягнуто в солідарному порядку з відповідачів відсотки за кредитним договором, за період з 31.01.2019 року по 01.02.2021 року, тобто, поза межами визначеного Законом строку їх нарахування, що не може бути визнано правомірним. 

За даних обставин, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” в солідарному порядку прострочена заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року, за період з 31.01.2019 року по 31.10.2019 року, яка згідно розрахунку позивача, правильність якого підтверджена висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи у даній справі, та не спростована відповідачами, становить 139 996 грн. 47 коп. Відповідно, загальний розмір простроченої заборгованості за Договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31.01.2019 року, станом на 02.02.2021 року, який підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень”, становить 926 765 (дев`ятсот двадцять шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 95 коп., з яких 786 769 грн. 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 139 996 грн. 47 коп. - прострочена заборгованість за відсотками.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, при цьому, рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28.04.2023 року, необхідно змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:
”Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31 січня 2019 року станом на 02 лютого 2021 року  у розмірі 926 765 (дев`ятсот двадцять шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 95 коп., з яких 786 769 грн. 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 139 996 грн. 47 коп. - прострочена заборгованість за відсотками”.

Відповідно до приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, оскільки апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року, то необхідно змінити дане рішення суду і в частині розподілу судових витрат, понесених в суді першої інстанції. 
Вимоги заявленого Акціонерним товариством ”Банк інвестицій та заощаджень” позову апеляційним судом задоволено частково, а саме, на 77,56% : (926 765,95 грн. / 1 194 873,12 грн. х 100% = 77,56%). За даних обставин, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” підлягають стягненню  судові  витрати  по  сплаті  судового  збору  за  подання позовної   заяви,   пропорційно  розміру   задоволених   позовних   вимог,  в сумі  3 901,16  грн. : (17 923,10   грн.  х  77,56%  =  13 901,16 грн.), тобто по 6 950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 58 коп., з кожного із відповідачів.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28.04.2023 року змінити в частині розподілу судових витрат, понесених в суді першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, до 6 950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 58 коп., з кожного.

В іншій частині рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28.04.2023 року підлягає залишенню без змін, оскільки підстав для його скасування у вказаній частині апеляційним судом не встановлено. При цьому, необхідно зазначити, що апелянт у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції від 28.04.2023 року, в повному обсязі, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень”, в повному обсязі. Разом з тим, відповідних доводів щодо незаконності стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 786 769 грн. 48 коп. заборгованості по тілу кредиту, апеляційна скарга в собі не містить.

Виходячи із оспорюваної апелянтом суми - 1 188 383,38 грн., розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 , складав 26 738,63 грн.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом задоволено частково, а саме, на 22,01%, виходячи із розрахунку: (261 616,99 грн. / 1 188 383,38 грн. х 100% = 22,01%), в порядку приписів ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, з Акціонерного товариства ”Банк інвестицій  та  заощаджень”  на  користь  ОСОБА_2   підлягає стягненню 5 885,17 грн.: (26 738,63 грн. х 22,01% = 5 885,17 грн.), в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.  

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:
”Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит Готівка 50/50 №РР/42/89 від 31 січня 2019 року станом на 02 лютого 2021 року  у розмірі 926 765 (дев`ятсот двадцять шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 95 коп., з яких 786 769 грн. 48 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 139 996 грн. 47 коп. - прострочена заборгованість за відсотками”.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року змінити в частині розподілу судових витрат, понесених в суді першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, до 6 950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 58 коп., з кожного.
В іншій частині рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства ”Банк інвестицій та заощаджень” на користь ОСОБА_2 5 885 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 17 коп., в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: