ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року	  м. Одеса	Справа № 522/8917/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В.,
при секретарі судового засідання Колцун В.В.,
за участю представників:
від  ОСОБА_1 - Бороган В.В.,
від Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 - Лужанов С.В. ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.08.2023, прийняте суддею Литвиновою В.В., м. Одеса, повний текст складено 16.08.2023,
у справі №522/8917/21
за позовом: ОСОБА_1 
до відповідача: Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 
про визнання дій незаконними, скасування рішень та визнання бездіяльності протиправною

ВСТАНОВИВ:

У 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду   м. Одеси з позовом до Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , в якому просила:
-визнати дії відповідача в особі правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016, протоколом №24 від 16.08.2016, протоколом №25 від 13.09.2016, протоколом №31 від 09.10.2018 і протоколом №31/1 від 09.12.2018, незаконними та скасувати рішення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені вказаними протоколами;
-визнати дії Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 в особі голови правління зазначеного об`єднання ОСОБА_18 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року незаконними та скасувати рішення голови правління даного об`єднання по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року;
-визнати бездіяльність правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 щодо щорічного незвітування на загальних зборах про виконання кошторису відповідача за минулий рік протиправним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в силу вимог чинного законодавства визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників (без права передоручення відповідних повноважень), у зв`язку з чим затвердження правлінням та головою правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 кошторису та розмірів внесків/платежів є протиправним. Крім того, позивачка зазначає про безпідставність ухилення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 від виконання свого обов`язку зі звітування на загальних зборах про виконання кошторису відповідача за минулий рік.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 у справі №522/8917/21 позов задоволено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 09.11.2022 частково задоволено апеляційну скаргу Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 ; скасовано рішення Приморського районного суду           м. Одеси від 04.11.2021 та закрито провадження у справі у справі №522/8917/21.
В подальшому ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 вирішено передати справу №522/8917/21 до Господарського суду Одеської області, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Ухвалою Господарського суду Одеської області у складі судді Литвинової В.В. від 18.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №522/8917/21, а також відмовлено у залученні до участі у даній справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
23.05.2023 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про зміну предмета позову б/н від 23.05.2023 (вх.№17000/23 від 23.05.2023), в якій позивачка просила:
-визнати дії Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 в особі правління даного об`єднання співвласників по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016, протоколом №24 від 16.08.2016, протоколом №25 від 13.09.2016, протоколом №31 від 09.10.2018 і протоколом №31/1 від 09.12.2018, незаконними та скасувати рішення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016, протоколом №24 від 16.08.2016, протоколом №25 від 13.09.2016, протоколом №31 від 09.10.2018, протоколом №31/1 від 09.12.2018.
-визнати протиправною бездіяльність правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 щодо щорічного незвітування на загальних зборах про виконання кошторису даного об`єднання співвласників за минулий рік.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.08.2023 у справі №522/8917/21 (суддя Литвинова В.В.) у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачкою факту порушення її прав та законних інтересів, оскільки остання хоча і посилається на порушення компетенції органів управління відповідача, однак при цьому не обґрунтовує, яким чином задоволення позову призведе до відновлення її прав та яких саме, тим більше, що правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 не визначало порядок сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, а лише вносило зміни до кошторису з урахуванням зміни тарифів на комунальні послуги (газ та електроенергія) і підвищення посадових окладів працівникам на підставі відповідного рішення загальних зборів від 29.10.2014, яким було доручено правлінню здійснювати внесення таких змін. Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що позивачка не вказала період, за який вона просить визнати протиправною бездіяльність правління відповідача у вигляді незвітування на загальних зборах.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.08.2023 у справі №522/8917/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що правлінням Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 приймалися рішення не щодо внесення змін до кошторису відповідача від 2011 року на виконання рішення загальних зборів від 29.10.2014, а стосовно затвердження та введення в дію розроблених тарифів, що відповідно до вимог законодавства належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників без права передоручення, при цьому прийняття незаконних рішень про підвищення тарифів беззаперечно порушує права позивачки. Скаржниця також стверджує про те, що з жовтня місяця 2014 року по січень місяць        2021 року загальні збори Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 не проводились і за цей період правління відповідача жодного разу не звітувало про свою діяльність.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 03.10.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 19.10.2023 вирішено розглянути дану апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено справу №522/8917/21 до розгляду на 20.12.2023 об 11:00.
Між тим, з огляду на технічну неможливість проведення вищенаведеного судового засідання внаслідок відсутності зв`язку з підсистемою відеоконференцзв`язку ЄСІТС через мережу "Інтернет" в результаті технічного збою (недоступність сайту), судове засідання у справі №522/8917/21, призначене на 20.12.2023 об 11:00, не відбулося, про що складено відповідні довідку та акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 20.12.2023.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 призначено справу №522/8917/21 до розгляду на 17.01.2024 о 12:00.
Однак, з огляду на оголошення повітряної тривоги, судове засідання у справі №522/8917/21, призначене на 17.01.2024 о 12:00, не відбулося, про що складено відповідну довідку, а відтак ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 призначено справу №522/8917/21 до розгляду на 21.02.2024 о 10:30.
У судовому засіданні 21.02.2024 представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав; представник Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 висловив заперечення проти її задоволення.
Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №215895687 від 10.07.2020.
05.09.2000 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.10.2009 внесено запис №15561200000037174.
Згідно з пунктом 1.1 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , затвердженого рішенням загальних зборів від 29.10.2014 (далі - статут Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ), дане об`єднання створено власниками квартир та приміщень багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 .
Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту шляхом скликання загальних зборів, зокрема, встановлювати розміри платежів і внесків членів об`єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів (пункт 2.3 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ).
За умовами пункту 4.1 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 органами управління об`єднання є загальні збори членів об`єднання, правління та ревізійна комісія об`єднання.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.3, 4.5 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться згідно з вимогами цього статуту та законодавства. До виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання належить, зокрема, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту.
В силу пунктів 4.6, 4.9 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 до компетенції правління об`єднання належать підготовка кошторису, балансу та річного звіту об`єднання, а також розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису. Рішення правління об`єднання приймається 2/3 голосів від загальної чисельності членів правління.
Пунктом 7.1 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 передбачено, що правління об`єднання складає щорічний кошторис надходжень і витрат на наступний фінансовий рік і визначає розміри платежів кожного члена об`єднання. Кошторис об`єднання складається до 25 грудня поточного року з подальшим затвердженням на чергових загальних зборах членів об`єднання.
Рішенням загальних зборів членів Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 , оформленим протоколом №17 від 29.10.2014 вирішено, зокрема, взяти до відома звіт правління про роботу за      2013-2014 роки; затвердити склад правління ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ); обрати головою правління ОСОБА_18 ; затвердити кошторис на утримання даного об`єднання, який діє з 01.07.2011, та доручити правлінню внести зміни до кошторису на утримання об`єднання з урахуванням зміни тарифів на комунальні послуги (газ та електроенергія) і підвищення посадових окладів працівникам.
У матеріалах справи також міститься документ "Ціни/тарифи на послуги за утримання будинку та прибудинкової території АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 ", який затверджений рішенням загальних зборів членів Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 та вводиться в дію з 01.07.2011.
В подальшому правлінням Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 було прийнято низку рішень, оформлених протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, зокрема, про затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території.
У травні 2017 року Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті внесків на утримання житлового комплексу за період з 01.11.2014 по 28.02.2017 у загальній сумі 204088,14 грн (справа №522/4565/17).
В межах розгляду справи №522/4565/17 Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 було подано клопотання б/н від 24.02.2020 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, у тому числі протоколів засідання, якими оформлені оскаржувані ОСОБА_1 рішення.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 у справі №522/4565/17 частково задоволено позовну заяву Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2014 по 28.02.2017 в розмірі 204088,14 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3701,33 грн та судові витрати з оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6486,40 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 у справі №522/8301/19 частково задоволено позовну заяву Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті частки співвласника; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 заборгованість по сплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів, в тому числі за опалення, утримання будинку та прибудинкових територій, вивезення сміття, за період з 02.08.2017 по 31.01.2020, встановлену пропорційно до загальної площі квартири 385,50 кв.м, що складається з суми 307305,09 грн основного боргу та інфляційних втрат в розмірі     20289,98 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4913,93 грн та судові витрати з оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8108 грн.
Відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог до суду першої інстанції було подано, зокрема, копії:
-оформлених Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 квитанцій на оплату позивачкою комунальних послуг №1211 від 12.12.2013, №493 від 31.05.2016, №8 від 02.08.2017, №9 від 27.09.2017, №10 від 31.10.2017, №11 від 29.11.2017, №12 від 22.12.2017, №1 від 30.01.2018, №2 від 28.02.2018, №3 від 30.03.2018, №4 від 30.04.2018, №5 від 31.05.2018, №6 від 29.06.2018, №7 від 31.07.2018, №31.08.2018, №30.09.2018, №10 від 31.10.2018, №11 від 30.11.2018, №12 від 31.12.2018, №1 від 31.01.2019;
-виписок по особовому рахунку Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 , відкритого у банківській установі, станом на 03.11.2014, 16.03.2015, 31.07.2015, 11.05.2016, 17.12.2015;
-непідписаного головою та секретарем зборів протоколу загальних зборів членів Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_5 від 29.10.2014.
Предметом спору у даній справі з урахуванням заяви про зміну предмета позову б/н від 23.05.2023 (вх.№17000/23 від 23.05.2023) є вимоги позивачки про визнання дій Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 в особі правління даного об`єднання співвласників по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 і №31/1 від 09.12.2018, незаконними та скасування цих рішень, а також про визнання протиправною бездіяльності правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 щодо щорічного незвітування на загальних зборах про виконання кошторису даного об`єднання співвласників за минулий рік.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на недоведеність позивачкою факту порушення її прав та законних інтересів оскаржуваними рішеннями правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , оскільки вказаними рішеннями не визначались порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, а лише вносились зміни до кошторису з урахуванням зміни тарифів на комунальні послуги (газ та електроенергія) і підвищення посадових окладів працівникам на підставі відповідного рішення загальних зборів від 29.10.2014, яким було доручено правлінню здійснювати внесення таких змін. Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що позивачка не вказала період, за який вона просить визнати протиправною бездіяльність правління відповідача у вигляді незвітування на загальних зборах.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку - це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
В силу частин першої, третьої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. 
Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання (частина перша статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").
За умовами частин сімнадцятої, вісімнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам.
Положеннями частини другої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" унормовано, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Згідно з абзацами 5, 7 частини дев`ятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" до виключної компетенції загальних зборів співвласників віднесено, зокрема, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту, а також визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
Права та обов`язки співвласника (тобто власника квартир та/або нежитлових приміщень) врегульовані статтями 14 та 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", у той час як статті 16-18 цього Закону окремо визначають права та обов`язки об`єднання співвласників, яке набуває і здійснює їх через свої органи в силу положень статті 92 Цивільного кодексу України про цивільну дієздатність юридичної особи.
Зокрема, об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, які відповідно до статті 21 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" належать до коштів об`єднання, та зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.
Об`єднання забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.
Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.
Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.
Отже, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників.
Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 03.12.2019 у справі №910/6471/18.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що оскаржувані позивачкою рішення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 , оформлені протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території були прийняті вказаним органом управління за відсутності відповідних повноважень, оскільки прийняття відповідних рішень виступає виключним повноваженням загальних зборів співвласників.
При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваними рішеннями правління не визначались порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, а лише вносились зміни до кошторису з урахуванням зміни тарифів на комунальні послуги (газ та електроенергія) і підвищення посадових окладів працівникам на підставі відповідного рішення загальних зборів від 29.10.2014, яким було доручено правлінню здійснювати внесення таких змін, оскільки відповідно до рішенням загальних зборів членів Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 , оформленого протоколом №17 від 29.10.2014, правлінню було доручено одноразово внести зміни до кошторису, розробленого у 2011 році, з урахуванням тарифів станом на жовтень місяць 2014 року, між тим зміст оскаржуваних рішень правління однозначно свідчить про вирішення вказаним органом управління відповідача питання щодо затвердження нових тарифів зі зміною їх структури, що є виключною компетенцією загальних зборів, а не стосовно внесення змін до відповідного кошторису.
Враховується судом апеляційної інстанції і той факт, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не подано до суду доказів на підтвердження того, що встановлення нових тарифів було пов`язане зі зміною тарифів на комунальні послуги.
Крім того, як зазначалося вище, в силу пункту 4.9 статуту Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 рішення правління об`єднання приймається 2/3 голосів від загальної чисельності членів правління.
Рішенням загальних зборів членів Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 , оформленим протоколом №17 від 29.10.2014 затверджено склад правління у кількості 12 осіб ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ) та обрано головою правління ОСОБА_18 .
Докази подальшого внесення змін до складу правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 (зокрема, здійснення переобрання членів правління, зміни їх чисельності тощо) у матеріалах справи відсутні.
Між тим, рішення правління, оформлене протоколом №23 від 22.07.2016, прийнято    6 особами ( ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ,         ОСОБА_17 ); рішення правління, оформлене протоколом №24 від 16.08.2016 - 6 особами ( ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ); рішення правління, оформлене протоколом №25 від 13.09.2016 - 6 особами ( ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ); рішення правління, оформлене протоколом №31 від 09.10.2018 - 6 особами ( ОСОБА_18 , ОСОБА_8 ,         ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 ); рішення правління, оформлене протоколом №31/1 від 09.12.2018 - 6 особами ( ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 ).
Таким чином, апеляційний господарський суд зауважує на недостатності голосів членів правління для прийняття оскаржуваних позивачкою рішень, що є окремою підставою для визнання їх недійсними.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що оскаржувані рішення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 передбачають затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, тобто останні безпосередньо стосуються гарантованого законом права позивачки на участь в управлінні юридичною особою та прямо зачіпають майнові (фінансові) питання останньої, як співвласника, Південно-західний апеляційний господарський суд, з огляду на прийняття зазначених рішень з порушенням компетенції (за відсутності відповідних повноважень) та з урахуванням недостатності голосів для їх прийняття (за відсутності визначеного чинним законодавством та положеннями статуту відповідача кворуму), дійшов висновку про доведеність ОСОБА_1 факту порушення вказаними рішеннями правління її прав та, як наслідок, наявність правових підстав для визнання недійсними (скасування) рішень правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , оформлені протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території.
Аналогічна правова позиція про те, що протиправне прийняття рішення про збільшення тарифів з недотриманням визначеної законом компетенції зумовлює порушення прав співвласників, міститься в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №204/854/17.
При цьому, колегією суддів враховується, що при розгляді справи суду необхідно встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, а тому, дослідивши мету, якої бажає досягти позивачка, через призму доводів останньої, апеляційний господарський суд зазначає про те, що ОСОБА_1 прагне визнати оскаржувані нею рішення правління такими, що не породили правових наслідків з дня їх прийняття, тобто фактично визнати їх недійсними, відтак саме по собі формулювання позовної вимоги у вигляді прохання скасувати відповідні рішення, а не визнати їх недійсними, жодним чином не позбавляє суд можливості розцінювати вказану вимогу саме як вимогу про визнання рішень недійсними, адже саме така вимога виступає належним та ефективним способом захисту порушеного права.
Водночас колегією суддів враховується, що у позовній заяві ОСОБА_1 навела посилання на низку норм законодавчих актів та положення статуту відповідача, однак жодним чином не обґрунтувала при цьому, які конкретно її права було порушено рішеннями з усіх інших питань порядку денного засідань правління, на яких були прийняті оскаржувані рішення, крім питання про затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території.
Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що особа не може оскаржити будь-яке рішення загальних зборів чи іншого органу юридичної особи лише через наявність в нього статусу учасника такої юридичної особи без обґрунтування, чим саме вказане рішення порушує його права.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2022 у справі №916/700/21.
Таким чином, беручи до уваги те, що позов у даній справі обґрунтований виключно неправомірністю затвердження правлінням тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання недійсними оскаржуваних рішень правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 оформлених протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині прийняття решти рішень, крім затвердження вищенаведених тарифів, у зв`язку з недоведеністю позивачкою факту порушення рішеннями в цій частині її прав та законних інтересів. 
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.02.2021 у справі №923/226/20.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 щодо щорічного незвітування на загальних зборах про виконання кошторису даного об`єднання співвласників за минулий рік колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
В силу частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19), а право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), відтак суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Неналежність або неефективність обраного позивачем способу захисту права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Колегія суддів зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні докази проведення щорічного звітування правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 на загальних зборах співвласників про виконання кошторису даного об`єднання за минулий рік, між тим саме по собі задоволення позовної вимоги про визнання протиправною такої бездіяльності жодним чином не призведе до захисту прав ОСОБА_1 , оскільки фактично лише констатуватиме невиконання правлінням свого обов`язку, проте не спонукатиме при цьому останнє до скликання загальних зборів та здійснення зазначеного звітування на них.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 щодо щорічного незвітування на загальних зборах про виконання кошторису даного об`єднання співвласників за минулий рік.
Суд апеляційної інстанції також вбачає, що Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 у відзиві на позов б/н від 12.07.2021 та у клопотанні б/н від 04.11.2021 було заявлено про пропуск позивачкою строку позовної давності при зверненні з позовом у цій справі.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою, пунктом 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.
Колегія суддів зауважує, що встановлений пунктом 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності поширюється виключно на рішення загальних зборів товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю, у той час як для оскарження рішень загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку застосовується загальний строк тривалістю три роки.
Аналогічна правова позиція судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стосовно розповсюдження річного строку позовної давності, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, лише на рішення загальних зборів товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю викладена в постанові від 14.09.2022 у справі №909/298/21.
11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19", відповідно до якої на всій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.
В подальшому на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України дія карантину, встановленого на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, була неодноразово продовжена, у зв`язку з чим останній тривав до 01.07.2023.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)") передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
В силу приписів частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом цієї норми, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. При цьому норма частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України поширюється як на загальну, так і спеціальну позовну давність
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. При цьому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 19.09.2018 у справі №906/373/17.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
За умовами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.
Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 261 вказаного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Таким чином, загальне правило про початок перебігу позовної давності, яке міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, встановлює три можливі варіанти:
-коли особа довідалася про порушення свого права;
-коли особа могла довідатися про порушення свого права;
-коли особа довідалася про порушника свого права.
Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. 
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 20.11.2018 у справі №907/50/16.
Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. При цьому аргументи відповідача про те, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих, а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав.
Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.
Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №908/6214/14.
Визначаючи початковий момент перебігу позовної давності для звернення з позовом у даній справі, колегія суддів вбачає, що ОСОБА_1 не входила до складу правління Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б та не брала участі у засіданнях правління відповідача, на яких були прийняті оскаржувані рішення.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази оприлюднення оскаржуваних рішень правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б шляхом їх розміщення у загальнодоступних місцях багатоквартирного будинку, ознайомлення з ними співвласників під розписку, розповсюдження оголошень про зміну тарифів тощо.
На підтвердження своїх тверджень щодо пропуску ОСОБА_1 вказаного строку відповідачем було подано копії оформлених Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 квитанцій на оплату позивачкою комунальних послуг (№1211 від 12.12.2013, №493 від 31.05.2016, №8 від 02.08.2017, №9 від 27.09.2017, №10 від 31.10.2017, №11 від 29.11.2017, №12 від 22.12.2017, №1 від 30.01.2018, №2 від 28.02.2018, №3 від 30.03.2018, №4 від 30.04.2018, №5 від 31.05.2018, №6 від 29.06.2018, №7 від 31.07.2018, №31.08.2018, №30.09.2018, №10 від 31.10.2018, №11 від 30.11.2018, №12 від 31.12.2018, №1 від 31.01.2019), а також виписок по особовому рахунку Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А,3Б по АДРЕСА_2 відкритого у банківській установі, станом на 03.11.2014, 16.03.2015, 31.07.2015, 11.05.2016, 17.12.2015.
Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (у редакції, чинній станом на дати, якими датовані надані відповідачем суду квитанції; далі - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній станом на дати, якими датовані надані відповідачем суду квитанції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4 Положення, в якому також вказано, що залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення, і відображають реальні господарські операції.
Правова позиція стосовно необхідності визначення початкового моменту строку позовної давності за вимогами про визнання недійсним рішення органу управління щодо затвердження тарифів за результатами дослідження питання відповідності квитанцій на оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території вимогам законодавства для оформлення первинних документів відображена в постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №916/1294/21.
Дослідивши надані відповідачем копії оформлених Об`єднанням співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 квитанцій на оплату позивачкою комунальних послуг, апеляційний господарський суд зауважує на тому, що останні не містять необхідних реквізитів первинного документа, зокрема, ні підпису позивачки (як споживача послуг), ні підпису зі сторони відповідача (як надавача послуг), у зв`язку з чим останні не можуть виступати беззаперечними доказами факту надання ОСОБА_1 , як мешканці багатоквартирного будинку, послуг з утримання будинку та прибудинкової території і надання таких послуг за тарифами, затвердженими оскаржуваними рішеннями правління, тим більше, що вони не містять відміток про сплату позивачкою відповідних коштів.
При цьому у матеріалах справи взагалі відсутні жодні докази на підтвердження вжиття відповідачем заходів, направлених на надання/направлення/вручення позивачці вищенаведених квитанцій на оплату, та, відповідно, докази їх отримання ОСОБА_1 .
Подані відповідачем до суду виписки по особовому рахунку Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , відкритого у банківській установі, станом на 03.11.2014, 16.03.2015, 31.07.2015, 11.05.2016, 17.12.2015 жодним чином не можуть підтвердити оплату позивачкою наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території за тарифами, встановленими оскаржуваними рішеннями, прийнятими 22.07.2016, 16.08.2016, 13.09.2016, 09.10.2018 та 09.12.2018.
Натомість матеріалами справи підтверджуються доводи позивачки стосовно того, що про існування оскаржуваних рішень вона дізналася лише у 2020 році після ознайомлення з відповідними протоколами, якими оформлені оскаржувані рішення, в межах розгляду цивільної справи №522/4565/17 за позовом Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, про що свідчить зміст поданого даним об`єднанням клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів. 
Жодного переконливого доказу на спростування вищенаведених тверджень та на підтвердження того, що про існування оскаржуваних рішень правління про затвердження тарифів ОСОБА_1 була обізнана або мала реальну можливість дізнатися до 24.02.2020 (дата клопотання Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків №№3,3А, АДРЕСА_2 про приєднання додаткових доказів, поданого у справі №522/4565/17) відповідачем не подано. 
При цьому апеляційний господарський суд зауважує на тому, що, діючи добросовісно, розумно та обачливо, позивачка об`єктивно не могла передбачити обставину прийняття правлінням рішень з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів, а тому до моменту ознайомлення з вищенаведеними протоколами в межах вирішення спору у справі №522/4565/17 про стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги не потребувала вжиття заходів, спрямованих на отримання інформації про затвердження правлінням нових тарифів, оскільки вона мала правомірні очікування щодо здійснення оплати за тарифами, які були затверджені єдиним повноважним для цього органом управління - загальними зборами.
З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі позивачкою не пропущений.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Рішення Господарського суду Одеської області від 16.08.2023 у справі №522/8917/21 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування (визнання недійсними) рішень правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , оформлених протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині, а також зміні в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволенню вказаних позову та скарги.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 16.08.2023 у справі №522/8917/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування (визнання недійсними) рішень правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , оформлених протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території скасувати, позов в цій частині задовольнити, в частині розподілу судових витрат - змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
"Позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсними рішення правління Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , оформлені протоколами №23 від 22.07.2016, №24 від 16.08.2016, №25 від 13.09.2016, №31 від 09.10.2018 та №31/1 від 09.12.2018, в частині затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території.
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 11350 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.".
Стягнути з Об`єднання співвласників "СІМЕКС" багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 17025 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2024.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          К.В. Богатир

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук