УХВАЛА

05 березня 2024 року 
м. Київ

справа № 160/8825/23
адміністративне провадження № К/990/7191/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Жука А.В., 
перевіривши касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року 
у справі №160/8825/23 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 
до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 
про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2023 року ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі по тексту - відповідач), в якому просило         визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині призначення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 5 лютого 2022 року об 11 год 00 хв на Приватному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, який стався 5 лютого 2022 року об 11 год 00 хв на Приватному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з ОСОБА_1 , спеціальною комісією в іншому складі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі №160/8825/23 скасовано.
Ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано незаконною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці в частині призначення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 5 лютого 2022 року об 11 год. 00 хв. на Приватному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з ОСОБА_1 .
Зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, який стався 5 лютого 2022 року об 11 год. 00 хв. на Приватному акціонерному товаристві «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з ОСОБА_1 , спеціальною комісією в іншому складі.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44729283) на користь Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (код ЄДРПОУ 00190905) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі: 5368,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок).
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до   статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі - КАС України), надіславши її 24 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд».
У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі №160/8825/23 скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування:
- статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пункт 34 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок № 337).
Проте, Верховний Суд вважає, що норми, яку на думку скаржника, застосовано судами попередніх інстанцій неправильно, є загальними так, статтею 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено перелік осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, а пункт 34 Порядку № 337 передбачає порядок прийняттям рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом,  а саме вказано, що таке рішення приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас необхідно враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують положення статті в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.
Втім, скаржник не зазначає підстави необхідності такого висновку щодо застосування указаної норми права, а також не обґрунтовує в чому полягає неправильне її застосування судами попередніх інстанцій з урахуванням обставин, установлених саме в цій справі. 
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Отже, з огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі №160/8825/23 повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя	А.В. Жук