ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       15 лютого 2024 року                м. Чернівці                Справа № 725/1569/21

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Факас А.В.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Скуляка І.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості по аліментах та пені за прострочення зі сплати аліментів. 
Позов мотивований тим, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року між сторонами розірвано шлюб, а рішенням того ж суду від 12.07.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно на кожну дитину починаючи з 26.01.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
Однак, відповідач тривалий час ухилявся від сплати аліментів, як наслідок утворилася заборгованість по їх виплаті на утримання дітей, яка складає 45 642,09 грн та пеня 108 324 грн, які просила стягнути на свою користь.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 45 642,09 грн. та пеню за несплачені аліменти у розмірі 45 642,09 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Із вказаним рішенням відповідач не погодився в частині стягнення заборгованості та оскаржив його через свого представника в апеляційному порядку, Провадження №22-ц/822/169/24

вважає останнє у вказаній частині незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що розгляд справи здійснено без належного повідомлення відповідача, відсутні відомості направлення судового повідомлення про розгляд справи на 11.05.2021 року.
Стверджує, що задовольняючи вимогу про стягнення заборгованості по аліментах, суд не врахував положення ЗУ «Про виконавче провадження», в якому визначений порядок щодо стягнення заборгованості по аліментах.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує, що відповідачу було відомо щодо розгляду справи за її позовом.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що існує спір щодо розміру заборгованості. 
Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону у відповідній частині не відповідає, виходячи з наступного.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неналежного повідомлення відповідача, то суд апеляційної інстанції вказує наступне.
Суд викликає учасників справи у судове засідання відповідно до вимог, передбачених главою 7 розділу І ЦПК України.
Відповідно до ч.3, 4, 5 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Порядок вручення судових повісток врегульовано ст. 130 ЦПК України.
Згідно ч.1, ч.2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце дату, і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований в с. Самушин Заставнівського району, проживає в АДРЕСА_1 (а.с.1).
01.04.2021 року ОСОБА_2 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с.23).
26.04.2021 року на адресу суду повернувся конверт із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.29).
Так, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідно до п.3 ч.7 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Зазначене узгоджується із правовими позиціями ВС у постанові від 10 травня 2023 року, справа №755/17944/18, ВП ВС, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі №906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17.
Отже, наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними, а матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції вживав усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про дату та час судових засідань та про ухвалене рішення суду, які надсилав за адресою, яку зазначає відповідач і у апеляційній скарзі на рішення суду як місце проживання.
Щодо суті спору, колегія суддів вказує таке.
Обставини справи щодо перебування сторін у шлюбі, народження у них дітей, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей сторонами визнається та не спростовується (а.с.8-13).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 26.01.2021 року №51821852/9 вбачається, що у божника ОСОБА_2 станом на вказану дату існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 47 242,09 грн (а.с.14).
Позовна заява також містить розрахунок суми несплачених аліментів та пені (а.с.15-17). 
Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Як визначає ч.3 ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
В силу вимог ст.187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. На підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії. На підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину. Особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу. На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.
Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, що складає 47242,90 грн на підставі невиконання відповідачем рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12.07.2016 року, яке перебуває на виконанні.
Позовна заява не містить доводів, що між сторонами існує спір з проводу розміру заборгованості по аліментам, крім того, щодо наявності заборгованості по аліментам не заперечує й відповідач.
Відповідно до ч.3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
За приписами ч.8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Таким чином, законодавством передбачено, що нарахування та стягнення заборгованості зі сплати аліментів здійснюється державним виконавцем та в межах виконавчого провадження, а не шляхом ухвалення судового рішення.
В постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №712/6079/18 зазначено, що заборгованість за аліментами, визначена в порядку виконання рішення про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, вимога позову про стягнення заборгованості по аліментах фактично є повторною, а тому задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача згідно норм ч.3 ст.194 СК України на користь позивача слід було стягнути заборгованість по аліментах на підставі рішення суду, так як це може призвести до подвійного стягнення платежу, що, в свою чергу, є порушенням норм матеріального права.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи.
Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст.376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 211 травня 2021 року в частині задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів в сумі 45 642,09 грн скасувати та ухвалити цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаної вимоги відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                        І.Н. Лисак

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                               І.М. Литвинюк