ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«29» січня 2024 року
м. Харків
справа № 642/4982/23
провадження № 22ц/818/564/24
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представниця позивача –  ОСОБА_2 ,
відповідачка – ОСОБА_3 , представник відповідачки – ОСОБА_4 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року в складі судді Гримайло А.М.
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що він з відповідачкою з 27 листопада 1993 року перебувають у шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. 

Вказав, що сімейне життя з відповідачкою не склалося. У них часто виникали непорозуміння з різних питань. Часті сварки, які відбувалися в сім`ї, привели до того, що вони втратили одне до одного почуття любові та взаємоповаги. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало байдуже ставлення відповідачки до його стану здоров`я. Він потребував постійного лікування у зв`язку із захворюванням серця, проте відповідачку ніколи не цікавило, як він себе почуває, де лікується, чи потребує проведення операції.
Зазначив, що ще до укладення шлюбу, в 1987 році, ним придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він мешкає дотепер. З відповідачкою не було спільного бюджету, вони не вели сумісного господарства.
Вказав, що у 1994 році після народження сина ОСОБА_5 сім`я розпалася і припинила своє існування. Вони з відповідачкою стали проживати окремо один від одного.
Зазначив, що з 2001 року у нього інша сім`я, в якій народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він бажає узаконити сімейні відносини з матір`ю дитини, з якою на теперішній час чекають на другу дитину.

Перебування у шлюбі з відповідачкою суперечить його інтересам та інтересам його малолітнього сина, примирення неможливе.
Вказав, що звертатися до органів реєстрації цивільного стану відповідачка відмовляється, тому він змушений звернутися до суду. 

Просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 27 листопада 1993 року в Палаці одруження в м. Харкові, актовий запис № 1327, судові витрати покласти на нього.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 – задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 27 листопада 1993 року в Палаці одруження «Центральний» в м. Харкові, актовий запис №1327.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на те, що: «З 2001 року позивач ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою, з якою виховують малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ). Непорозуміння з різних питань, часті сварки, які відбувалися в сім`ї, привели до того, що сторони втратили однин до одного почуття любові та взаємоповаги».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, тому рішення суду підлягає зміні у мотивувальній частині. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що непорозуміння з різних питань, часті сварки, які відбувалися в сім`ї, привели до того, що сторони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги, та що з 2001 року позивач ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою, з якою виховують малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона ці обставини не визнавала, не втратила почуття любові та взаємоповаги до відповідача. Вона не заперечує проти розірвання шлюбу в позасудовому порядку, не визнає факт не проживання однією сім`єю з відповідачем з 1994 року. Встановлення часу припинення шлюбних стосунків впливає на вирішення інших спорів, які існують між сторонами, а незаконне встановлення судом часу фактичного припинення шлюбних відносин порушує її права, оскільки позивач використовує дану обставину при вирішенні спорів про поділ спільного майна подружжя. Шлюбні стосунки фактично припинились лише після звернення позивача до суду.

08 січня 2024 року від представниці ОСОБА_1 – адвоката Хряпинської С.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказала, що у судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка особисто надала пояснення щодо того, що у них з позивачем був «гостьовий шлюб», вони постійно проживали за різними адресами. ОСОБА_3 не оспорювала факту окремого проживання та відсутності спільного бюджету і господарства. Відповідачка не обізнана щодо стану здоров`я позивача. Допитані судом свідки також підтвердили, що з 1987 року позивач мешкав один, а з 2001 року - з іншою жінкою. Представник відповідачки не заперечував проти допиту свідків та не ставив їм питань. Процесуальна поведінка відповідачки є непослідовною, а дії представника -недобросовісними. Доказів на спростування висновків суду відповідачка та її представник не надали.

10 січня 2024 року від представника ОСОБА_3 – адвоката Барабанова В.В. надійшли письмові заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких він підтримав вимоги апеляційної скарги. Вказав, що ОСОБА_1 не проживав з 1987 року за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки придбав цей будинок лише у 2000 році. Сторони не були допитані як свідки, а належних доказів того, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 1994 року, суду не надано. Встановлення часу припинення шлюбних відносин впливає на інші спори між сторонами.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, шлюб розпався, та збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 27 листопада 1993 року перебували у шлюбі, що зареєстрований в Палаці одруження «Центральний» в м. Харкові, актовий запис №2327 (а. с. 4).

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили, що ОСОБА_1 тривалий час проживав один, а з 2001 року проживає з жінкою ( ОСОБА_8 ) і неповнолітньою дитиною.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 

Відповідно до  статті 112 СК України  суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У відповідності з вимогами частини 4  статті 265 ЦПК України  у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1)   фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2)   докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3)   мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4)   чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5)   норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6)   норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У рішенні суду про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. 

Рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (факти) на вирішення справи по суті).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що сімейне життя сторін як чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, сторони не заперечують проти розірвання шлюбу.
Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що з рішення суду слід виключити посилання на те, що з 2001 року позивач ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою, з якою виховують малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже встановлення часу припинення шлюбних стосунків впливає на вирішення інших спорів, які існують між сторонами, та порушує її права.
Разом з тим як вбачається з змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що сімейні відносини сторін припинені, без вказівки конкретної дати чи періоду, коли це сталось. Необхідність у встановленні конкретної дати припинення шлюбних відносин у цій справі відсутня, оскільки такі обставини не відносяться до предмету спору. Період/дата/конкретний термін припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя не впливає на вирішення питання про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Зазначення в рішенні суду про те, що позивач з 2001 року проживає з іншою жінкою, з якою вони мають сина 2014 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, не є тотожним встановленню факту припинення з цього часу шлюбних відносин між сторонами.

Встановлення факту припинення шлюбних відносин з певного часу дійсно може мати значення при розгляді інших спорів, зокрема, про поділ майна подружжя, та цей факт підлягає встановленню у межах такого спору, а не у справі про розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_3 на необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що «непорозуміння з різних питань, часті сварки, які відбувалися в сім`ї, привели до того, що сторони втратили однин до одного почуття любові та взаємоповаги», судова колегія також вважає необґрунтованим, адже вирішуючи спір суд з`ясував узагальнені причини припинення шлюбу, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідачки стосуються з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.
У мотивувальній частині рішення суду визначені загальні правові підстави для розірвання шлюбу, що є достатнім для вирішення саме цього спору.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору немає.

Керуючись ст.ст.367, 368,  ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року в оскаржуваній частині – залишити без змін. 
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.