ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року	Львів	Справа № 280/1847/23 пров. № А/857/19257/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,  
представника позивача                                           Балабка А. В.,
представника відповідача                                      Стець А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Могилою А. Б.; складене у повному обсязі 04 жовтня 2023 року) в адміністративній справі № 280/1847/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод кольорових металів" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (далі також - ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», Товариство, позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило: 
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 07.03.2023 № 186/32-00-51-02-04, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 17 566 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на підтвердження факту придбання у ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал» товару, котрий був повністю оплачений та доставлений позивачу, Товариство надало відповідні первинні документи, в т. ч. акт інвентаризації на ТОВ «Запорізький завод кольорових металів». Поставка товару від цих контрагентів фактично виконана, підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій. Господарські операції спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, а придбаний товар використовується безпосередньо у господарській діяльності Товариства.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року було задоволене клопотання представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та вказану справу передано за територіальною підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням у ньому висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи, що в силу статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового судового рішення. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим, що за результатами проведеної перевірки Товариства встановлено порушення податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал». Зокрема, у ТОВ «Укрінспецмаш 2004» кількість працівників - 1 чол., звітність протягом 2022 року цим товариством не подавалася, відсутня інформація щодо найманих працівників, основних засобів, виробничих потужностей тощо. Не встановлено придбання товару у інших підприємств по ланцюгу постачання. А взаємовідносини між цим товариством та позивачем відбулися без укладення договору поставки, на підставі рахунка на оплату.
Що стосується ТОВ «Оптімус Трал», то основним видом діяльності цього товариства є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, що не передбачає виробництво та постачання ТМЦ. Кількість працівників - 6 чол., у товариства відсутня оренда майна, нежитлових приміщень, транспортних засобів та обладнання. Взаєморозрахунки між цим товариством та позивачем відбулися без укладення договору поставки, на підставі рахунка на оплату. У зв`язку з відсутністю операцій з придбання по ланцюгу постачання продукції ідентичної реалізованій по ланці ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» та відсутність можливості забезпечення виробничого процесу такої продукції власними силами, її реалізація надалі позивачу саме цим контрагентом є неможливою. 
Зазначені обставини, а також наявність судового спору про стягнення заборгованості, відповідачем у якому є ТОВ «Оптімус Трал», підтверджує, що позивачем не було перевірено своїх контрагентів на предмет сумлінності виконання та здатності виконати відповідні договірні умови, при тому, що в нормах чинного законодавства закріплений принцип «обачності при виборі контрагента».
Також судом неправомірно не була врахована податкова інформація, яка відповідає такій властивості доказів, як належність та допустимість; така інформація була однією з підстав для висновків під час проведення перевірки. Відповідна інформація не може бути «знецінена» підприємствами та судами під час розгляду справ в адміністративному судочинстві, які стосуються податкових правовідносин. Вказало, що зустрічні звірки є правом, а не обов`язком контролюючого органу; тому контролюючим органом було проаналізовано відповідну звітність підприємства та надані під час перевірки позивачем документи.
Крім того, Товариство не надало до перевірки всі документи, які стосуються спірних господарських операцій, як-от: сертифікатів якості на товар, товарно-транспортних накладних, надання якого перебачено вимогами договірних відносин, які склалися між підприємствами.
Отже, не підтвердження перевіркою правовідносин Товариства з його контрагентами свідчать про порушення вимог законодавства та завищення рядка 17 декларації, що призвело до завищення показника 19 Декларації на суму 15 706 грн, та, як наслідок, рядка 21 декларації з ПДВ за червень 2022 року на суму 15 706 грн.

Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що відповідач не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не надав жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, при тому, що поставка товару між ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» і ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал» фактично виконана та підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, господарська операція спричинила реальні зміни майнового стану платника податків, а придбаний товар використовується безпосереднього в господарській діяльності Товариства.
Покликався на практику ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).
Отже, практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки та необхідно враховувати, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, проте останній не надав відповідних доказів на підтвердження правомірності своїх дій та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке є законним та обгрунтованим, - без змін.

Представник апелянта подала додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких, з покликанням на практику Верховного Суду, зазначила, зокрема, про необхідність дослідження інших первинних документів, на підставі яких складено податкову накладну; щодо необхідності укладення письмової форми правочину; щодо можливості використання податкової інформації; щодо необхідності наявності сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних; прояву розумної обачності при виборі контрагента; щодо права, а не обов`язку контролюючого органу на проведення зустрічних звірок.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» пройшло процедуру державної реєстрації 14.01.2010, перебуває на обліку в органі податкової служби, зареєстроване платником ПДВ (т. 1, а. с. 37, т. 2, а. с. 37).

Основний вид діяльності Товариства за КВЕД є виробництво інших видів електронних і електричних проводів і кабелів (27.32) (т. 1, а. с. 37).

Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків у період з 31.10.2022 по 14.12.2022 провело документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн по деклараціях з податку на додану вартість за червень 2022 року, за липень 2022 року, за серпень 2022 року з урахуванням уточнюючого розрахунку, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої 19.12.2022 складено акт від № 583/32-00-51-02-04/36911851 (т. 1, а. с. 15 - 34, 122 - 131).

Не погодившись із висновками акта перевірки, позивач 03.01.2023 подав заперечення (т. 1, а. с. 39 - 44,132 - 134).

У період з 18.01.2023 по 14.02.2023 Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків провело документальну виїзну перевірку позивача з питань дослідження фактів викладених у запереченні ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» від 03.01.2023 до акта від 19.12.2022 № 583/32-00-51-02-04/36911851, за результати якої 14.02.2023 складено акт № 88/32-00-51-02-04/36911851 (т. 1, а. с. 74-83, 135-144).

У ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про завищення Товариством суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (від`ємного) періоду за червень 2022 року на суму 17 566 грн, липень 2022 року на суму 17 566 грн та серпень 2022 року на суму 17 566 грн.

Підставою для таких висновків стали його сумніви щодо реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал», в зв`язку з неможливість здійснення цими платниками податку господарських операцій в урахуванням обсягу матеріальних ресурсів, відсутність персоналу, основних засобів тощо.

На підставі акта перевірки, відповідно до встановлених порушень 07 березня 2023 року контролюючий орган виніс податкове повідомлення-рішення № 186/32-00-51-02-04, яким зменшив розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 17 566 грн (т. 1, а. с. 145).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення таким, що не ґрунтується на вимогах закону, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що наданими позивачем доказами підтверджено реальність господарських операцій Товариства з його контрагентами. Натомість, відповідач не навів обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які окремо або сукупно могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Більше того, судом встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпунктів 14.1.36 та 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: 
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг...; 
дата отримання платником податку товарів/послуг.

Водночас згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного видно, що право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає стаття 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із пунктом 200.2 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Водночас cам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки (надання послуг) тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт виконання умов договору тим контрагентом, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 814/328/15.

При цьому колегія суддів зазначає, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 Податкового кодексу України та статтею 9 Закону № 996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

А правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватися первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів податкового органу судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал».

Як встановлено судом ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» придбало у ТОВ «Укрінспецмаш 2004» придбало кліщі-пломбіратор МУЛ-330-16 та натяжний пристрій МУЛ-30 загальною вартістю 11 160 грн, в тому числі ПДВ 1860 грн.

Вказані товари, скріплювальний пристрій кліщі-пломбіратор МУЛ-3301-16 та натяжний пристрій МУЛ-320, є пристроями для скріплення поліестерних стрічок, використовується для пакування готової продукції ТОВ «Запорізький завод кольорових металів».

На підтвердження факту поставки позивач надав видаткову накладну № 23 від 15.06.2022. 
Надходження товару від постачальника на склад позивача підтверджено прибутковим ордером від 15.06.2022 № 33 (т. 1, а. с. 56, 68).

Оплата товару проведена відповідно до рахунку на оплату № 22 від 08.06.2022 та підтверджена платіжним доручення № 6227 від 14.06.2022 на сумі 11 160 грн (т. 1, а. с. 51, 58).

Інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № ЗМ000006 від 24 березня 2023 року встановлено наявність кліщів-пломбіратора МУЛ-330-16 та натяжного пристрою МУЛ-320.

А відповідно до інформації, наданої ТОВ «Укрінспецмаш 2004», кліщі-пломбіратор МУЛ-330-16 та натяжний пристрій МУЛ-320 воно попередньо придбало у ФОП ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 36).

Крім того, Товариство придбало у ТОВ «Оптімус Трал» такий товар:
- Комутатор MikroTіk CRS326-24G-2S+RM за ціною 4908,33 грн (2 шт);
- Комутатор MikroTik CRS328-24G-4S+RM за ціною 9750 грн;
- Точка доступу RBWAPG-SHACT2HND-BE MIKROTIK за ціною 2188,33 грн (2 шт.);
- Точка доступу (зовнішня) MikroTik RBMetalG-52SHPac "Metal 52ac" за ціною 3059,17 грн (4 шт.);
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE 10 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531SP-S-S2-BE 2 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531SP-S-S2-BE 3 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531SP-S-S2-BE 4 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE 5 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE 6 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE 7 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IРC-HFW2531SP-S-S2-BE 8 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IРC-HFW2531SP-S-S2-BE 9 за ціною 3000 грн;
- ІР відеокамера DH-IPC-HFW2531 SP-S-S2-BE 1 за ціною 3000 грн;
- відео реєстратор DHI-NVR4216-16P-4KS2 за ціною 9350,00 грн.

Вказаний товар, як зазначив позивач, є обладнанням для систем відеоспостереження та використовується для забезпеченню охорони території ТОВ «Запорізький завод кольорових металів».

Факт поставки товару підтверджено видатковою накладною № 1 від 22.06.2022. 
А надходження товару від постачальника на склад позивача підтверджено прибутковим ордером від 22.06.2022 № 1208 (т. 1, а. с. 35, 57).

Оплата товару проведена відповідно до рахунку на оплату № 49 від 22.06.2022 та підтверджена платіжним дорученням № 1582 від 28.06.2022 на суму 94 236 грн (т. 1, а. с. 50, 59).

Встановлено, що придбані у ТОВ «Укрінспецмаш 2004» та ТОВ «Оптімус Трал» товари є в наявності у ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», оприбутковані та використовуються для ведення господарської діяльності Товариства.

Зокрема, проведеною позаплановою інвентаризацією на дільниці з виробництва кабельно-провідникової продукції «2ЗЗКМ-Карпати» у відділі інформаційних технологій станом на 24.03.2023 підтверджено наявність кліщів-пломбіратора МУЛ-330-16 та натяжного пристрою МУЛ-320, що зафіксовано в інвентаризаційному описі № ЗМ000006 від 24.03.2023.

Згідно з інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № ЗМ000003 від 24.03.2023 відеокамери цифрові в кількості 11 шт. та відеореєстратор 1 шт. є в наявності. 
А згідно з інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № ЗМ000004 від 24.03.2023 встановлено наявність точки доступу (зовнішня) MikroTik RBMetalG-52SH в кількості 3 шт. та точки доступу RBWAPG-SHACT2HND-BE MIKROTIK в кількості 2 шт. Також підтверджено наявність точки доступу (зовнішня) MikroTik RBMetalG-52SH в кількості 1 шт., що зафіксовано в інвентаризаційному описі № ЗМ000005 від 24.03.2023 (т. 1, а. с. 45 - 48).

Тобто, придбаний у ТОВ «Оптімус Трал» та ТОВ «Укрінспецмаш 2004» товар є в наявності на ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», оприбуткований та використовується для ведення господарської діяльності підприємства.

Враховуючи наведені первинні документи, колегія суддів вважає, що вони належним чином підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами.

При цьому колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами позивача, що додатковою підставою на підтвердження реальності здійснення операцій свідчить реєстрація контролюючим органом податкових накладних, яка є достатньою підставою для податкового кредиту, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою зокрема у постановах від 25 травня 2023 року у справі № 120/2817/22-а, від 31 травня 2023 року у справі № 815/1680/16 та від 23 травня 2023 року у справі № 817/538/17.

Як зазначено вище, фактичною підставою для висновків контролюючого органу про зазначені вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом, які, на думку контролюючого органу, не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. До таких висновків відповідач дійшов на підставі наявності негативної інформації відносно контрагента позивача, наявності недоліків у первинних документах, відсутності деяких первинних документів в підтвердження зазначених господарських операцій, відсутності у контрагентів позивача необхідних для здійснення господарської діяльності основних фондів, виробничих та трудових ресурсів, тощо.

З приводу покликання апелянта на відсутність (недотримання форми) договорів, на підставі яких відбулося постачання вказаних вище товарів, колегія суддів зазначає таке.

Загальний порядок укладення господарських договорів визначено статтею 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Вимоги до форми договорів встановлені статтею 639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до частин першої, другої якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За вимогами частини першої статті 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Таким чином, господарські договори мають укладатися в письмовій формі.

Вимоги до письмової форми правочину встановлені статтею 207 ЦК України, за змістом якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи зазначене, надсилання сторонами письмових документів, як-от: рахунок на оплату, видаткова накладна тощо, є належним підтвердженням укладення між сторонами відповідного договору та дотримання форми, встановленої законодавством.

З приводу покликань апелянта на відсутність товарно-транспортних накладних встановлено, що доставка товару (кліщі-пломбіратор МУЛ-330-16, натяжний пристрій МУЛ-320) здійснювалась самостійно ТОВ «Укрінспецмаш 2004» на склад Товариства шляхом самовносу, а залучення автомобільного перевізника не відбувалося.
Також доставка товару (комутаторів, точок доступу, відеокамер та відео регістратора) здійснювалася самостійно ТОВ «Оптімал Трал»» до позивача. Виробничі потужності обох підприємств знаходяться на одній території (м. Івано-Франківськ, вул. Є. Коновальця, буд. 229, що є індустріальним промисловим парком), а тому залучення автомобільного перевізника не відбувалося.
Позаяк доставка товару здійснювалася контрагентами власними силами, відсутність товарно-транспортних накладних, як транспортних засобів у останніх, як і відсутність сертифікатів якості на поставлений товар, на переконання колегії суддів, жодним чином не впливає на оцінку реальності господарських операцій, при тому, що сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). 

Також отримання та оформлення такого роду документів є обов`язком перевізника, який здійснює такі перевезення, яким позивач у спірних правовідносинах не є. До того ж транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 25.10.2023 у справі № 580/4208/22 та від 16.10.2018 у справі № 804/9952/15.

Щодо доводів податкового органу про неможливість виконання контрагентами господарських операцій через відсутність найманих працівників, основних засобів, виробничих потужностей тощо та не встановлення факту придбання товару у інших підприємств по ланцюгу постачання колегія суддів зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року № 816/809/17.

До того ж відсутність трудових ресурсів, основних фондів та транспортних засобів у контрагента не свідчать про неможливість виконання зобов`язань за договором поставки, позаяк в ході судового розгляду справи було встановлено фактичний рух активів у зв`язку господарською діяльністю позивача. А укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, що відповідає правовим позиціям, висловленим зокрема у постановах Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 200/465/21-а, від 30.01.2018 у справі № 2а/1770/3360/12 та від 19.06.2018 у справі № 826/7704/16.

Також, на час фактичного виконання господарських операцій контрагенти позивача як юридичні особи були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, були зареєстрованими платниками податку на додану вартість. У ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було, при тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами. 
Під час судового розгляду встановлено, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано факт використання позивачем придбаних у контрагентів товарів у власній господарській діяльності. Не спростовано також і господарський сенс відповідних операцій.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 460/143/19.

Також Верховний Суд у постановах від 11.11.2020 № 320/1147/19 та від 24.11.2020 № 813/3034/15 зробив висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі 2а-916/12/2670)
Також Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 у справі № 820/7010/16 вказав, що платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документи на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.

З приводу покликань апелянта на недотримання позивачем принципу «обачності при виборі контрагента» колегія суддів зазначає таке.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2023 року у справі № 914/1004/23 підтверджено постачання позивачем товару вартістю 13 002,36 грн, що підтверджується видатковою накладною № 376 від 10.09.2021. Жодних недоліків в правовому статусі судом не визначено, а навпаки підтверджено здійснення господарської діяльності ТОВ «Оптімус Трал». 
Тому покликання на те, що ТОВ «Оптімус Трал» не своєчасно оплатили за товар своєму постачальнику не стосується позивача і не характеризує ТОВ «Оптімус Трал» як підприємство, яке не може поставити товар. 

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. 

Також відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вказаним приписам відповідач не навів обставин та не надав доказів, які б свідчили про нереальний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Не були встановлені такі обставини і в ході судового розгляду справи.

За таких обставин, виходячи з принципу презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано до суду первинні документи, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами і сукупно свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача. 

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню.

Решта доводів апеляційної скарги, як і додаткових пояснень на відзив на апеляційну скаргу на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі № 280/1847/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 12 січня 2024 року, у зв`язку з перебуванням суддів Р.Й. Коваля, В.В. Гуляка у відпустці.