П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/17978/23	

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,
повний текст судового рішення
складено 04.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :
У липні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) (відповідач), у якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) ВП №71755158 від 03.07.2023 про накладення штрафу в розмірі 10200 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу не було враховано факту повного виконання рішення суду Головним управлінням у межах, допустимих діючим законодавством, до відкриття виконавчого провадження, що призвело до порушення норм законодавства, що стосується притягнення боржника до відповідальності згідно з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження». Також, позивач зазначав, що державним виконавцем не було взято до уваги для застосування відповідальності за невиконання рішення суду й тієї обставини, що таке невиконання було зумовлено поважними причинами. До того ж, позивач звертав увагу на те, що попередню постанову ВП №71755158 від 06.06.2023 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Головне управління оскаржило до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав на зазначене судове рішення подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, навівши фактично аналогічні обставини та доводи тим, які були вказані у позові, апелянт – ГУ ПФУ в Одеській області, наголошуючи на протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 10200 грн. зазначає, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі № 420/1041/23, яке набрало законної сили 31.03.2023, ОСОБА_1 09.08.2023 та 22.09.2023 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2020 без обмеження її максимальним розміром (копія перерахунку пенсії додається). Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2023 становить 31032,48 грн (копія перерахунку пенсії додається). Виплата ОСОБА_1 нового розміру пенсії підтверджується скріншотом з його електронної пенсійної справи (скріншот з електронної пенсійної справи додається). Сума доплати за період з 01.02.2020 по 30.09.2023 з урахуванням фактично виплачених сум склала 267822,72 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. З огляду на те, що Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії (станом на 03.11.2023 за № 726372), скаржник вважає, що в даному випадку невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Проведення такої виплати, як далі стверджує апелянт, не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Головне управління не має. Таким чином, на думку апелянта, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.02.2020 по 30.09.2023 в сумі 267822,72 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. Проте, вказані обставини залишись без уваги державним виконавцем, що послужило підставою для прийняття постанов про накладення штрафу в тому числі й оскаржуваної у даному провадженні. 
Додатково, в апеляційній скарзі орган ПФУ вказує на те, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 по справі №420/1041/23 прийнято звіт Головного управління ПФУ в Одеській області щодо виконання рішення суду від 28.02.2023р. по справі №420/1041/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.
Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.02.2023 Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/1041/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнив:
- визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01.02.2020 року пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення набрало законної сили 31.03.2023 року.
12.04.2023 по справі №420/1041/23 Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист.
08.05.2023 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №71755158.
23.05.2023 листом позивач повідомив виконавчий орган про те, що він на виконання судового рішення провів ОСОБА_1   перерахунок пенсії з 01.02.2020 без обмеження її максимальним розміром. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2023 становить 24512,71 грн. Оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 по справі № 420/2518/22 досягав максимального розміру пенсії, тому доплата пенсії за період з 01.02.2020 по 31.05.2023 згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі №420/1041/23 відсутня.
06.06.2023 відповідач виніс постанову № 71755158 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання вимог виконавчого листа № 420/1041/23, виданого 12.04.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.
Постанову про накладення штрафу   пенсійний орган оскаржив в Одеському окружному адміністративному суді.
28.07.2023 Одеський окружний адміністративний суд   у справі №420/14229/23 відмовив у задоволенні позову.
В мотивувальній частині рішення суд встановив: “ [...] на виконання судового рішення пенсійний орган 23.05.2023 здійснив перерахунок пенсії з 01.02.2020 року, 01.03.2022 року, з 01.03.2023 року, з 01.06.2023 року з розрахунку основного розміру пенсії в розмірі 70% від грошового забезпечення – 26820,75 грн.
Таким чином, під час виконання рішення суду від 28.02.2023 у справі №420/1041/23, позивачем здійснено розрахунок основного розміру пенсії позивача без врахування довідки, виданої державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» від 10.02.2022 року №764/у/2, відповідно до якої розмір грошового забезпечення позивача з 01.02.2020 року складає 34990,88 грн.
З огляду на викладене, Головним управлінням не виконано рішення суду від 28.02.2023 року у справі №420/1041/23.
За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті постанови державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні”.
29.08.2023 рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/14229/23 набрало законної сили.
03.07.2023 відповідач виніс постанову № 71755158 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання вимог виконавчого листа № 420/1041/23, виданого 12.04.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.
Вважаючи прийняту постанову № 71755158 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції фактично погодився з правомірністю застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 10200 грн. за невиконання повторно рішення суду без поважних причин такого невиконання.
Суд першої інстанції зазначив, що обґрунтування позивача, наведені ним у позовній заяві є ідентичними обґрунтуванням позову, на які позивач вже посилався, оскаржуючи первісне рішення державного виконавця про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., у визнанні протиправним та скасуванні якого суд відмовив у справі №420/14229/23. 
При цьому, суд першої інстанції також врахував, що відмовляючи у задоволенні позовних вимогу справі №420/14229/23 , суд надав оцінку обставинам, на які посилався позивач в обґрунтування відстуності підстав для застосування до нього штрафу, та не вважав їх підставами для задоволення позову.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №1404-VIII).
За приписами чт.1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 13 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
В свою чергу, п. 16 ч.3 ст. 18 Закону України №1404-VIII закріплено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
В силу приписів ч.ч. 1-3 статті 63 Закону України №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
В силу вимог ст. 75 Закону України №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Отже, підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин, та у разі коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього
Разом з цим, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання.
При цьому, накладення штрафу в подвійному розмірі є наслідком повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.
Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України "Про виконавче провадження" можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, тобто такі, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, встановлення таких обставин як: невиконання судового рішення чи наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально, а обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця. Відтак, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення при наявності у боржника реальної можливості виконати таке судове рішення, а також ознаки повторності у разі невиконання рішення суду без поважних причин повторно.
Як вже було вказано вище, спірною постановою відповідача на позивача накладено штраф у розмірі 10200 грн. на підставі статті 75 Закону № 1404-VIII, тобто за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів з матеріалів встановлено, що підставами прийняття оскаржуваної постанови ВП №71755158 від 03.07.2023р., якою на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00грн. слугувало встановлення державним виконавцем не виконання вимог виконавчого документа.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа №420/1041/23 виданого 12.04.2023р. було встановлено, що 06.06.2023 у відповідності до ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн. на боржника (Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Водночас, як встановив державний виконавець у своїй постанові, станом на 03.07.2023 року вимоги виконавчого документа № 420/1041/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум не виконано.
Матеріалами справи також підтверджується, що на надіслану листом від 06.06.2023 №12723 постанову старшого державного виконавця від 06.06.2023 ВП № 71755158 про накладення штрафу, орган ПФУ повідомляв відповідача про те, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі № 420/1041/23, яке набрало законної силі 31.03.2023, ОСОБА_1 23.05.2023 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2020 без обмеження її максимальним розміром (копія перерахунку пенсії додається). Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2023 становить 24512,71 грн. Оскільки на підставі рішення суду по справі № 420/2518/22 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром та доплата врахована при виконанні зазначеного рішення суду, тому доплата пенсії згідно із рішенням суду по справі № 420/1041/23 за період з 01.02.2020 по 31.05.2023 відсутня (копії перерахунків та розрахунку пенсії по справі № 420/2518/22 додаються) (а.с.15).
Проаналізувавши усе викладене вище, наявні у справі документи, колегія суддів доходить висновку, що Головним управлінням не надано доказів виконання виконавчого листа №420/17978/23 виданого 12.04.2023 Одеським окружним адміністративним судом.
При цьому, з огляду на прийняття постанови від 06.06.2023р. 2023 ВП № 71755158 про накладення вперше на ГУ ПФУ в Одеській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання вимог виконавчого листа №420/1041/23, виданого 12.04.2023, законність та правомірність прийняття якої було підтверджено в судовому порядку (справа №420/14229/23), державним виконавцем при прийнятті оскаржуваної у цій справі постанови було обґрунтовано встановлено повторне невиконання вимог виконавчого листа №420/1041/23.
За вказаного, вбачається підтвердженими наявність у державного виконавця відповідача підстав для накладення на позивача штрафу у розмірі, визначеному статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняття оскаржуваної постанови.
Апеляційний суд зауважує, що здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача з 01.02.2020р. без обмеження її максимальним розміром на виконання судового рішення у справі №420/1041/23 та внесення в автоматизовані бази даних обробки пенсійної документації суми доплати яка склалась внаслідок виконання указаного вище рішення суду за період з 01.02.2020 по 30.09.2023 з урахуванням фактично виплачених сум у розмірі 267  822,72 грн., не є підтвердженням належного та у повному обсязі виконання вимог виконавчого листа №420/1041/23 від 03.07.2023, виданого Одеським окружним адміністративним судом, адже цим виконавчим листом було зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
До того ж, як свідчать матеріали справи, ГУ ПФУ в Одеській області про такі обставини не повідомляв виконавця до прийняття оскаржуваної постанови, не направляв до виконавчої служби листа з повідомленням про вжиті заходи щодо виконання вимог виконавчого документа, виданого у цій справі, в том числі не повідомляв про включення нарахованих сум пенсії до реєстру судових рішень та поставлення у відповідну чергу на безпосередню виплату. 
З огляду на викладене, станом на момент прийняття оскаржуваної постанови Головним управлінням не виконано у повному обсязі рішення суду від 28.02.2023 року у справі №420/1041/23, та не було повідомлено виконавця про наявність поважних причин такого невиконання.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про протиправність постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про накладення штрафу від 03.07.2023р. ВП №71755158 та її скасування.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції що позовні вимоги ГУ ПФУ в Одеській області підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2023р., якою прийнято звіт пенсійного органу щодо виконання рішення суду від 28.02.2023р. по справі №420/1041/23 не спростовують правомірності прийняття оскаржуваної постанови та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, оскільки така ухвала прийнята пізніше аніж оскаржувана постанова державного виконавця. До того ж, під час звернення до суду з позовом, позивач не обґрунтовував свої вимоги такими обставинами. 
Інші доводи та заперечення скаржника є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає, що апелянтом не доведено обставини, на які він посилався в обґрунтування своєї скарги, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду апеляційним судом. Підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області відсутні.
Судове рішення відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №420/17978/23 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    А.В. Крусян