УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2747/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О. 
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Талько О.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №278/2747/23 за позовом  ОСОБА_1  до   ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  –  ОСОБА_3  на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1\3 частини усіх доходів (заробітку) відповідача на двох дітей, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у місяць.
У вересні 2023 року позивачем було подано ще один позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини усіх доходів (заробітку) відповідача щомісячно. Позовні вимоги мотивувала тим, що шлюб між сторонами розірвано, під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають разом з позивачем, батько дітей ухиляється від виконання обов`язку щодо їх забезпечення. ОСОБА_9 є студенткою першого курсу денної форми навчання у Національному університеті «Києво-Могилянська Академія», термін навчання з 03.10.2022 по 28.06.2026 року.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1\7 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 20.02.2024 виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення від 14.02.2024, викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції «Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1\7 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів дитини відповідного віку починаючи з 01 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття».
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції спотворив пояснення позивача щодо грошових коштів, які надавалися відповідачем на утримання неповнолітніх доньок, а саме що між сторонами існувала добровільна домовленість про сплату щомісячних аліментів у розмірі 15000,00 грн до написання розписок, що не відповідає дійсності. Зазначала, що до 2022 року платежі по аліментам були періодичними, але не стабільними. Вказувала, що у розписці на 1500 євро не вказано за який період сплачуються аліменти та ці кошти були надані відповідачем з 24.02.2022 по 17.08.2022. Також відповідачем було введено в оману позивача для написання розписки 21.08.2022 на суму 3500 євро, як сплату аліментів за наступні 9 місяців, після спливу вказаного терміну, відповідач припинив сплату аліментів. Судом не було враховано доводів позивача щодо майнового стану відповідача. Окрім того, спільна донька ОСОБА_7 є студенткою першого курсу, а обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно форми навчання ).
       22 березня 2024 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_10 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14.02.2024 залишити без змін. Вказує, що твердження позивачки відносного того, що суд першої інстанції спотворив її пояснення щодо грошових коштів, які надавалися відповідачем на утримання неповнолітніх доньок є необґрунтованим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав об`єктивну оцінку. Зміст досліджених судом першої інстанції розписок спростовує твердженням позивачки про сплату аліментів за минулий час. Зокрема, твердження про сплату аліментів за минулий час спростовуються виконаною власноручно позивачкою розпискою із конкретним зазначенням, що такі гроші передаються з метою здійснення їх оплати на майбутнє. Крім того, позивачка не надала доказів власної майнової участі у забезпеченні спільних дітей. Звідси твердження позивачки про ухилення відповідача від участі у майновому забезпеченні дітей не відповідає дійсності. ОСОБА_1 у позові не вказала той факт, що відповідач вдруге одружений і має ще одну доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, відповідач є батьком трьох дітей. Його дружина ОСОБА_12 та менша дочка – ОСОБА_11 змушені проживати у батьків відповідача у країні Португалії, оскільки його житло в Житомирі, а дружини у ОСОБА_13 – знищені ворожою авіацією. При цьому, відповідач проживає в готелях та орендованому житлі у м. Житомирі та м. Дніпрі, де після мобілізації із ЗСУ працює і тому має значні витрати. Оскільки підприємницька діяльність дружини у м. Краматорську зупинена, відповідач є єдиним джерелом прибутку для своєї сім`ї та зокрема молодшої дочки. Проживання родини відповідача у Португалії передбачає витрати на побутові повсякденні речі, оплату садочка та інше, а також поїздки до України, оскільки вони, як сім`я, мають періодично зустрічатися. При цьому дочка та дружина відповідача не отримають будь-якої матеріальної державної допомоги в Україні та в Португалії. Ухвалене судом першої інстанції більш ніж перевищує вказаний прожитковий мінімум, а тому цілком відповідає інтересам неповнолітньої доньки сторін. Суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Судом було установлено, що старша дочка дійсно вступила у навчальний заклад на безкоштовну форму навчання. Додані позивачкою до апеляційної скарги докази не можна вважати такими, що надають підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки. Окрім того, просить суд апеляційної інстанції також надати оцінку тому, що данні докази не подавались разом з позовною заявою та відсутнє обґрунтування їх долучення під час апеляційного розгляду справи.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження № НОМЕР_1 від 26.07.2005 та № НОМЕР_2 від 20.11.2006 року.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16.02.2015 шлюб між сторонами розірвано.
ОСОБА_14 є студенткою першого курсу денної форми навчання у Національному університеті «Києво-Могилянська Академія», термін навчання з 03.10.2022 по 28.06.2026 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Східного регіону, за період з червня по серпень 2023 року отримав заробітну плату у розмірі 230 154,14 грн, у тому числі у серпні 2023 року матеріальну допомогу на суму 72 099,18 грн.
При цьому, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області ( м. Краматорськ) і отримує пенсію за вислугу років, яка в липні 2023 року становила 20 930, 00 грн.
Відповідач має у власності земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Житомирської області, яка передана в оренду. Окрім того, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Субару Аутбек» 20011 року випуску. 
20 травня 2022 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_15 та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.
Позивач просила стягувати аліменти у частці від заробітку (доходу).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028,00 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років – 2 563, 00 грн; дітей віком від 6 до 18 років – 3 196,00 грн.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначений розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідач в свою чергу згоден сплачувати аліменти та допомагати дитині в межах наявного у нього доходу.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам.
Крім того, судом було прийнято до уваги і те, що відповідач працює та отримує значне грошове забезпечення, крім того отримує пенсію за вислугу років.
Визначаючи розмір аліментів на дитину, судом першої інстанцій було враховано всі обставини, які мають значення для справи і які визначені ст.182 СК України.
З урахуванням наведеного, положень ст. ст.180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_16 в розмірі 1/7 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, з чим погоджується й колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги про те, матеріальний стан відповідача повністю дозволяє йому сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_16 у більшому розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не спростовує висновків суду, щодо достатності аліментів для утримання доньки, зокрема, у розмірі визначеному в оскаржуваному рішенні суду.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі взагалі не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_16 в більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції та не надано доказів про доходи.
Суд першої інстанції, виходячи з встановлених обставин справи, із врахуванням інтересів доньки, її віку дійшов правильного висновку, що батько й матір мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своєї дитини, з чим погоджується колегія суддів.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із судовим рішенням в частині визначення початку стягнення аліментів  з відповідача.
Присуджуючи аліменти на користь доньки ОСОБА_16 з 01.01.2024, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свій обов`язок до цього періоду щодо молодшої доньки відповідно до домовленостей між сторонами.
Так, відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З позовом про стягнення аліментів ОСОБА_1 до суду звернулася у червні 2023 року.
Із змісту розписки, виданої ОСОБА_1 21.08.2022 вбачається, що остання отримала від ОСОБА_2 3500 євро в рахунок аліментів за наступні 9 місяців на ОСОБА_7 і Магідін Соломію.
Водночас, дана обставини дає можливість  ОСОБА_2  заявити про врахування здійснених ним виплат на стадії виконання судового рішення про стягнення аліментів. Визначаючи початок стягнення аліментів  з 01.01.2024, суд першої інстанції взяв на себе повноваження державної виконавчої служби.
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині встановлення початку стягнення аліментів підлягає зміні шляхом визначення дати присудження аліментів з  12 червня 2023 року (день пред`явлення позову) замість 01 січня 2024 року ( дата визначена судом).
Щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку ОСОБА_7 .
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Як вбачається з довідки Національного університету «Києво-Могилянська Академія» №324 від 01.06. 2023, ОСОБА_17 є студенткою 1-го року навчання (денна форма, за державним замовленням). Термін навчання з 03.10.2022 по 28.06.2026 року. 
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом в інтересах ОСОБА_7 , жодним чином не зазначає про розміри доходів матері, не представила належних доказів, що її витрати на навчання є настільки великими, що потребують стягнення аліментів з батька у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця.
Позовна заява містить лише вимогу про стягнення аліментів, перелік норм права, але не зазначено обґрунтованість саме такого розміру.
В той же час, колегія суддів враховує, що обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не може покладатися повністю на одного з батьків. Обов`язок щодо утримання своїх дітей лежить на обох батьках.
ОСОБА_17 не досягла 23 років, навчається на денній формі, що об`єктивно доводить неможливість мати дохід, у зв`язку з чим, вона потребує матеріальної допомоги, зокрема придбання підручників, комп`ютерної техніки, одягу.
Крім того, загальновідомими є обставини про щоденну потребу людини у їжі, одязі, засобах гігієни та їх високої вартості, а відтак повнолітня дитина сторін потребує допомоги батьків у зв`язку з навчанням.
Колегія суддів зауважує, що наявність інших утриманців не звільняє батька від надання матеріальної допомоги його старшій дитині.
За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав передбачених законом для стягнення аліментів з відповідача на повнолітню доньку ОСОБА_6 , яка навчається. 
Тому враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, враховуючи вартість підручників, проїзду до навчання, проживання за місцем його знаходження та загальновідомі обставини про щоденну потребу людини у їжі, одязі, засобах гігієни та їх високої вартості, колегія суддів вважає необхідним визначити аліменти у розмірі 1/9 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця. При цьому, колегія суддів бере до уваги рівність обов`язку обох батьків щодо надання утримання повнолітній доньці ОСОБА_6 , яка навчається.
12 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_6 , яка навчається в Національному університеті «Києво-Могилянська Академія» з 03.10.2022 року, але їй виповнилося 18 років 01.07.2023 року, тому початком стягнення аліментів з відповідача є 02 липня 2023 року.
Щодо клопотання адвоката Чайковської Р.А. про долучення на стадії апеляційного розгляду до матеріалів справи відповіді Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону про доходи ОСОБА_2 за період з лютого 2023 по січень 2024 року в розмірі 728 875, 56 грн. 
Частинами 1 та 3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.
Колегія суддів зазначає, що будь-яких обставин, які виникли на стадії апеляційного перегляду справи, і є виключними в розумінні ст. 367 ч. 3 ЦПК України, як підстава для долучення нового доказу, у клопотанні адвокатом Чайковською Р.А. не наведено. 
За таких обставин не може бути визнане обґрунтованим зазначене клопотання про приєднання до матеріалів нового доказу, оскільки наведені у клопотанні мотиви не можуть вважатися виключними обставинами в розумінні ст. 367 ч. 3 ЦПК України.
Враховуючи наведене немає підстав для висновку про наявність виняткового випадку і як наслідок – приєднання до матеріалів справи відповіді Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону про доходи ОСОБА_2 . 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За встановлених колегією суддів обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.         
       Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
ОСОБА_1 за звернення до суду із позовом та апеляційною скаргою звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
За звернення до суду із вимогою майнового характеру про стягнення аліментів, розмір судового збору становив 1073,60 грн (2684,00 грнх0,4 мінімальна ставка).
Відтак, із ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн, з яких 1073,60 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1610,40 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.         

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2024 року  змінити в частині визначення початку стягнення аліментів шляхом встановлення дати присудження аліментів – 12 червня 2023 року замість 01 січня 2024 року. 
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2024 року  в частині відмови в задоволенні позову  про стягнення аліментів з ОСОБА_2  на утримання повнолітньої доньки, яка навчається скасувати та ухвалити  в цій частині нове  рішення про часткове задоволення позову. 
Стягнути з  ОСОБА_2  аліменти на користь  ОСОБА_1  на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/9 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 02.07.2023 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку (в разі продовження навчання).

Стягнути з  ОСОБА_2  в дохід держави 2 684,00 грн судових витрат.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України. 

Головуючий 

Судді