ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/1676/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року (головуючий суддя Притула К.М.)
в адміністративній справі №340/1676/23 за позовом ОСОБА_1  до відповідача Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Кіровоградська обласна прокуратура, про стягнення середнього заробітку,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 05.04.2023 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за затримку виконання рішення суду з 15.10.2022 по 22.03.2023 в сумі 55 077грн. 33 коп., з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі № 340/2818/22 визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур "Про неуспішне проходження прокурором атестації" №2 від 16.02.2022 року; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора №53к від 19.05.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Кіровоградської області та органів прокуратури з 20.05.2022 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області та в органах прокуратури з 21.05.2022 року; стягнено з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2022 року по 14.10.2022 року у розмірі 51178,05 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми 10235,61 грн. звернуто до негайного виконання. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області та в органах прокуратури з 21.05.2022 року. Вказав, що наказом Генерального прокурора від 22.03.2023 №59к, скасовано наказ Генерального прокурора від 19.05.2022 №53к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Кіровоградської області та поновлено на вказаній посаді з 21.05.2022, однак середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.10.2022 по 22.03.2023 в розмірі 55 077 грн. 33 коп. не виплачено, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 15.03.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивача на посаді заступника прокурора Кіровоградської області поновлено лише 22.03.2023, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі та породжує право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки згідно приписів ст. 236 КЗПП України, тому стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 54589,92 грн. (487,41 грн. х 112 днів).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує на існування об`єктивних обставин невиконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , зокрема тим, що позивач звернувся із заявою про добровільне виконання рішення суду лише 14.03.2023. Також зазначає, що позивач не скористався правом звернення до органів державної виконавчої служби, не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність. Крім того, період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі повинен бути зазначений з 15.10.2022, натомість суд вказав 15.03.2022. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції ухвалою від 20 грудня 2023 року залучено у справу третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача Кіровоградську обласну прокуратуру.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №340/2818/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023: 
визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур "Про неуспішне проходження прокурором атестації" №2 від 16.02.2022 року; 
визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора №53к від 19.05.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Кіровоградської області та органів прокуратури з 20.05.2022 року; 
поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області та в органах прокуратури з 21.05.2022 року; 
стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2022 року по 14.10.2022 року у розмірі 51178,05 грн. 
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми 10235,61 грн. звернуто до негайного виконання. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області та в органах прокуратури з 21.05.2022 року.
22.03.2023 року, Наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора №59к, Наказ Генерального прокурора від 19.05.2022 року №53к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Кіровоградської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації скасовано та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 21.05.2022 року.
Разом з тим, заробітна плата за період з 15.10.2022 по 22.03.2023 ОСОБА_1 не виплачена.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, КЗпП України.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Частиною 2 статті 129 Конституції України визначено, що обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховною Суду від 23.04.2020 року у справі №560/523/19. 
Згідно з частинами 1, 5 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Зокрема, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. 
Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
В силу статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
Отже, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. 
Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. При цьому, Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: 
чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.02.2018 року у справі №807/2713/13-а, від 21.03.2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27.06.2019 року у справі №821/1678/16, від 17.07.2019 року у справі №825/1281/16, від 25.07.2019 року у справі №2а-3138/10/0370, від 27.11.2019 року у справі №802/1183/16-а.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивача на посаді заступника прокурора Кіровоградської області поновлено лише 22.03.2023, що   у свою чергу свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст.236 Кодексу законів про працю України.
Крім того, суд підкреслює, що для висновку про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час такої затримки правове значення має виключно факт того, чи виконане рішення суду, чи ні. 
При цьому, причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у відносинах публічної служби жодного правового значення не мають.
Наведеним спростовуються доводи відповідача проти задоволення позову.
Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлені у рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №340/2818/22 та відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування у даній справі.
Отже, відповідно до рішення суду про поновлення у справі №340/2818/22 вимушений прогул розпочався з дати незаконного звільнення і мав би закінчитися датою видання наказу відповідача (роботодавця) про поновлення. 
У разі невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, строк вимушеного прогулу має продовжуваний характер, а отже і розрахунок вимушеного прогулу, який був встановлений судом під час поновлення на посаді у розмірі середньоденної заробітної плати позивача за два попередні місяці роботи перед звільненням має продовжувати здійснюватися, відповідно до вимог Порядку № 100.
Аналогічна правова позиція щодо розрахунку вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду викладена в Постановах Верховного Суду від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/1218/19).
Тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням з урахуванням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №340/2818/22, що в свою чергу становить – 487,41 грн./день.
Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 112 робочих днів з 15.03.2022 (наступний день після ухвалення рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді) по 21.03.2023 (останній день перед прийняттям наказу про поновлення на посаді).
Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 54589,92 грн. (487,41 грн. х 112 днів), а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
          Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
          В силу ч. 5 ст. 328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
 Водночас, в резолютивній частині рішення судом першої інстанції зазначено          період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 15.03.2022 по 21.03.2023. 
 Натомість, в позовних вимогах позивач зазначав період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 15.10.2022 по 22.03.2023 року.
  При цьому, в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції давав оцінку саме періоду затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 15.10.2022 по 21.03.2023 року.
 Як наслідок, рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Слід зазначити період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 15.10.2022 по 21.03.2023 року. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2023  року – змінити.
Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 15.10.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн. з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 31.01.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 31.01.2024.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова