УХВАЛА
 
08 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 366/6/22
провадження № 61-16279ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Людмили Василівни, третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину,
ВСТАНОВИВ:
15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року в указаній справі.
 
Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2023 року залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 . Заявнику необхідно було: 1) подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати докази на їх підтвердження; 2) сплатити судовий збір; 3) подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, зазначивши підстави касаційного оскарження. 
 
11 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 01 грудня 2023 року щодо пункту 3 зазначеної ухвали. Також просив продовжити строк на усунення недоліків на 2 місяці у зв`язку з необхідністю отримання роз`яснень.
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у задоволенні заяви                     ОСОБА_1 в частині роз`яснення ухвали Верховного Суду від 01 грудня                    2023 року відмовлено та продовжено заявнику строк для усунення недоліківкасацыйноъ скарги, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Копію вказаної ухвали  ОСОБА_1 отримав 18 грудня 2023 року.
 
25 грудня 2023 року (понеділок), виконуючи вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 988,00 грн та уточнену касаційну скаргу, в якій заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суди неповно з`ясували фактичні обставини справи, не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Крім того, як на підставу скасування судових рішень заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Вивчивши матеріали, надані на усунення недоліків, Верховний Суд прийшов висновку, що ОСОБА_1 не в повній мірі усунув недоліки касаційної скарги, про які вказано в ухвалі Верховного Суду від 01 грудня 2023 року.
Так, ухвалою від 01 грудня 2023 року Верховним Судом було роз`яснено заявнику належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Наведення заявником міркувань про те, що підставою касаційного оскарження рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року є неправильне встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, неправильне дослідження та надання оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, не можуть бути враховані Верховним Судом під час відкриття касаційного провадження, оскільки такі аргументи не є передбаченою процесуальним законом умовою для відкриття касаційного провадження у цій справі. Такі доводи не свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази: по суті заявник вимагає здійснити переоцінку доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).
Правомірною підставою відкриття касаційного провадження може бути визнано виключно нездійснення дослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів за умови, що такі порушення норм процесуального права призвели до виникнення підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Тож, якщо нездійснення дослідження доказів у справі судами не призвело до порушень, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, такі доводи не можуть слугувати приводом для початку касаційного перегляду судових рішень у цій справі.
Крім того, увипадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі № 904/3807/19.
Разом із тим, визначаючи пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження, заявник не зазначив норму права, щодо якої відсутній висновок про її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.
Виконання наведених вимог необхідне для зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.
Отже подана ОСОБА_1 уточнена касаційна скарга не містить належного викладу визначених процесуальним законом підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а наведені заявником доводи не можуть бути визнанні судом як підстави касаційного оскарженні, які мають відповідати вимогам частини другої статті 389 ЦПК України.
Інші доводи та міркування заявника не є визначеними процесуальним законом підставами для касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК Україниу разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається. 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      Є. В. Коротенко