ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/12280/23 пров. № А/857/18295/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Кузьмича С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №140/12280/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Ковальчук В.Д., місце ухвалення – м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, дата складання повного тексту – 31.08.2023),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період за період 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням дати розрахунку 08.04.2021 року на суму 55 489,34 грн., 30.11.2021 року на суму 26 881,49 грн. та за період 01.03.2018 по 27.01.2020 на суму 89 431,27 грн. з урахуванням дати розрахунку 03.05.2023 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
На виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду у справах №140/145458/20, № 140/4565/21, №140/16592/21, як вбачається із копій платіжних доручень військової частини, розрахунково-платіжних відомостей належні суми індексації грошового забезпечені виплачені позивачу: за період 01.01.2016 по 28.02.2018 на суму 55 489,34 грн. лише 08.04.2021 року (платіжна відомість від 07.04.21 №174); за період 01.01.2016 по 28.02.2018 на суму 26 881,49 грн лише 30.11.2021 року (платіжна відомість від 30.11.21 №633); за період 01.03.2018 по 27.01.2020 на суму 89 431,27 грн лише 04.05.2023 року (платіжна відомість від 03.05.23 №214). Проте відповідачем, в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не було здійснено нарахування та виплату суми компенсації втрати частини доходів через затримку виплати нарахованої індексації.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 . Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період за період 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням дати розрахунку 08.04.2021 року на суму 55 489,34 грн., 30.11.2021 року на суму 26 881,49 грн. та за період 01.03.2018 по 27.01.2020 на суму 89 431,27 грн. з урахуванням дати розрахунку 03.05.2023 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що на виконання рішень суду з позивачем вчасно здійснено повний розрахунок по адміністративним справам №140/15458/20 в сумі 56334,36 грн. 07.04.2021 року; № 140/4565/21 в сумі 27290,85 грн. 29.11.2021 року; № 140/16592/21 в сумі 90793,17 грн. 03.05.2023 року щодо нарахування та виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення визначені судом. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2020 №17 ОСОБА_1 було звільнено зі служби з 27.01.2020 та виключено зі списків особового складу частини.
На виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду у справах №140/145458/20, №140/4565/21, №140/16592/21, як вбачається із копій платіжних доручень військової частини, розрахунково-платіжних відомостей належні суми індексації грошового забезпечені виплачені позивачу: за період 01.01.2016 по 28.02.2018 на суму 55 489,34 грн. лише 08.04.2021 року (платіжна відомість від 07.04.21 №174); за період 01.01.2016 по 28.02.2018 на суму 26 881,49 грн. лише 30.11.2021 року (платіжна відомість від 30.11.21 №633); за період 01.03.2018 по 27.01.2020 на суму 89 431,27 грн. лише 04.05.2023 року (платіжна відомість від 03.05.23 №214).
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати, оскільки фактична виплата індексації грошового забезпечення, відбулась лише 04.05.2023, тому позивач має право на виплату такої компенсації.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 Закону №2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі   компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 відтворюють положення   Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до ст. 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.
Суд вірно звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. В разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації відповідно до   Закону № 2050-ІІІ. 
Листом від 17.05.2023 №356 військова частина повідомила позивача про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.
Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки заява позивача про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати була розглянута відповідачем та у її задоволенні було відмовлено, то це свідчить про вчинення дій відповідача. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №140/12280/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. М. Кузьмич