УХВАЛА
 
28 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 128/5048/23
 
провадження № 61-1647ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду                                      від 14 лютого 2024 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями.
 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з підстав, передбачених                  пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                                    від 14 грудня 2023 року повернуто заявнику з підстав, передбачених                                                 частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Вінницького апеляційного суду              з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                                    від 14 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                                    від 14 грудня 2023 року повернуто заявнику з підстав, передбачених                                                 частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Вінницького апеляційного суду              з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                                    від 14 грудня 2023 року.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                                    від 14 грудня 2023 року повернуто заявнику з підстав, передбачених                                                 частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.
 
У лютому 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду                          від 14 лютого 2024 року.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2024 року для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року визначено                                       суддю-доповідача - Лідовця Р. А. та суддів, які входять до складу колегії:                      Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.
 
У касаційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на положення пункту 5                  частини першої статті 36 ЦПК України, заявляє про необхідність відводу суддів Лідовця Р. А., Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Грушицького А. І., Коротуна В. М., Шиповича В. В. від розгляду справи, оскільки зазначені судді, на його думку, безпідставно повертають або залишають без руху його касаційні скарги всупереч правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 26 жовтня   2022 року у справі № 120/11814/21, від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22,                              від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22 та від 07 лютого 2023 року у справі № 128/2863/22.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
 
Згідно із частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження                     у справі.
Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, для відводу судді, а зводиться до незгоди заявника з прийнятими раніше суддею процесуальними судовими рішеннями.
 
Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони                                               з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України                                         «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України                                   (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини                                            (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,                                           від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Лідовець Р. А. виявив особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
 
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
При цьому наведені заявником доводи не містять посилання на обставини,                            які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді                    Лідовця Р. А. 
 
Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі                     у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд,                            як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
 
Ураховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді                           Лідовця Р. А. питання про відвід судді, відповідно до частини третьої                                     статті 40 ЦПК України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному                      у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду                                      від 14 лютого 2024 року, визнати необґрунтованою.
 
Заяву про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. передати для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець