ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2800/24 Справа № 214/4096/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/4096/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідач  -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 37. 
Мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 718. 
Наразі сторони перебувають на стадії розлучення. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрите провадження та розглядається справа за № 214/4845/22 про розірвання шлюбу між ними. 
У період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за спільні кошти, придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2005 року № 7274811 від 09.04.2005 року та Витягом з Державного реєстру правочинів № 871387. 
Після моменту подання позивачкою заяви про розірвання шлюбу, відповідач почав перешкоджати позивачці та їх сину у використанні їх спільної квартири, а саме: змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі. Цим самим чинить перешкоди позивачці у користуванні їх спільною власністю та у користування побутовими речами та майном, яке було придбане під час шлюбу. 
З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталася на лінію 102, що підтверджується відповідними талонами - повідомленнями єдиного обліку від 19.11.2022 року, 18.01.2023 року, 28.04.2023 року.  Однак, вказані звернення позивачки були розглянуті відповідно до Закону України “Про звернення громадян”. 
Крім того, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 у справі № 214/1910/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 173-2 КУпАП, а саме – скоєння економічного насильства, що виразилося в обмежуванні позивачки в користуванні сумісним житлом. 
Підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності стало те, що 20.02.2023 року він за адресою: АДРЕСА_1 вчиняв домашнє насильство економічного характеру, а саме обмежує право на користування сумісним житлом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив економічне насильство в сім`ї згідно Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” № 2229. 
Наразі ОСОБА_1 та їх син вимушені проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Власником вказаної квартири є позивачка. 
У зв`язку з тим, що більшу частину свого життя позивачка мешкала за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_3 , вказана квартира є облаштована всім необхідним для проживання сім`ї в ній. В ній присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки та ін. 
У зв`язку з тим, що доступу до квартири в позивачки немає, вона вимушена облаштовувати всім необхідним житло, в якому вона на даний час мешкає разом з сином.
На даний час вона разом із сином вимушено мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .
Так як у вказаній квартирі навіть не було ліжка, позивачка ОСОБА_1 вимушено придбала 01.04.2023 року ліжко “Карман” разом з матрацом “Оптіма Міх”, загальною вартістю 20 150,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 01.04.2023 року та товарним чеком про доставку товару за адресою від 02.04.2023 року. Крім того позивачем було придбано два стільці офісні “Малага”, вартістю 2 470, 00 кожен, загальною вартістю 4 940, 00 грн., що підтверджується товарним чеком від 27.05.2023 року; термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1 399,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року, мікрофон дитячий FIFINE K669B USB вартістю 1 499,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року. 
Таким чином, позивачка ОСОБА_1 понесла вимушені затрати в сумі — 27 988, 00 грн., які бажає стягнути з відповідача, так як від його неправомірних дій, які проявляються у економічному насильстві, позивачка вимушено понесла матеріальні витрати. Ці витрати є вимушені, оскільки зроблені позивачкою для забезпечення нормальних умов проживання для себе та для сина. 
На даний час ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди позивачці в доступі до їх спільного житла. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 продовжує нести витрати, пов`язані зі створенням житлових умов. Добровільно компенсувати понесені позивачкою кошти відповідач не бажає, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду. 
Просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 27 988,00 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  завдану матеріальну шкоду в сумі 27 988,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що пред?явлені позовні вимоги фактично є вимогами щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що визначено статтею 185 СК України, а тому не можуть бути задоволені у даному позовному провадженні. Зазначає, що він не чинить перешкоди позивачці у користування квартирою, однак не бажає щоб вона приходила до квартири у його відсутність. Наполягає на тому, що речі позивачки у квартирі відсутні.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.02.2005 року (а.с. 7). На даний час в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 17).
Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.8).
В період перебування у шлюбі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спільною частковою власністю, частки кожного з них складають по частині (а.с. 10,11).
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є облаштованою всім необхідним для проживання сім`ї. В ній присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки та інше.
Після моменту подання позивачкою позову про розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 почав перешкоджати позивачці та їх сину у використанні їх спільної квартири, а саме: змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі, не впускає в квартиру, не надає доступу до особистих речей, що встановлено поясненними позивачки, викладеними у змісті позовної заяви, талонами-повідомленнями (а.с.12,14,15), повідомленням (а.с.13).
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скоєння економічного насильства, що виразилося в обмежуванні ОСОБА_1 в користуванні спільним майном, а саме: умисно змінив замки в дверях їх спільної з потерпілою ОСОБА_1 квартири, чим позбавив її права доступу та користування цим житлом та майном, що перебуває в ньому (а.с. 16).
На даний час позивачка разом із сином, у зв`язку з відсутністю доступу до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вимушена мешкати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , що вбачається з договору купівлі-продажу (а.с.23), витягу (а.с.24), встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову.
Так як у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не було навіть ліжка, позивачка була вимушена облаштувати її для проживання з сином, а саме: придбати 01.04.2023 року ліжко «Карман» разом з матрацом «Оптіма Міх», загальною вартістю 20 150,00 грн. Крім того, позивачка придбала два стільці офісні «Малага», вартістю 2 470, 00 грн. кожен, загальною вартістю 4 940, 00 грн., термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1 399,00 грн., мікрофон дитячий FIFINE K669B USB, вартістю 1 499,00 грн. Таким чином, позивачка ОСОБА_1 понесла затрати на загальну суму 27 988, 00 грн. Зазначені обставини підтверджуються товарними чеками (а.с.26,27,28,29,30).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 , який незаконно чинить перешкоди позивачці в доступі до їх спільного житла, користуванні всім необхідним майном та речами для проживання позивачки та її сина, зобов`язаний відшкодувати позивачці ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 27 988,00 грн., понесену останньою для облаштування житла, яким на даний час користується ОСОБА_2 разом з сином, за адресою: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом. 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у якій мешкала позивачка з відповідачем та сином, є спільною частковою власністю сторін та обладнана всім необхідним для проживання сім`ї. В квартирі присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки. Однак з вини відповідача, який змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі, не впускає в квартиру, не надає доступу до особистих речей, чим чинить перешкоди позивачці у користуванні їх спільною частковою власністю та у користуванні побутовими речами та майном, яке було придбане під час шлюбу, позивачка понесла витрати пов`язані зі створенням побутових умов для себе та для їх спільної дитини у загальному розмірі 27 988, 00 грн та ці витрати мають бути відшкодовані у судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що понесені витрати позивачкою, щодо придбання даних речей, а саме ліжка, стільців, термовентилятора, дитячого мікрофону, можна розцінювати як додаткові витрати на утримання дитини, передбачені ст. 185 СК України, колегією суддів до уваги не приймаються, адже, Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скоєння економічного насильства, що виразилося в обмежуванні ОСОБА_1 в користуванні спільним майном, а саме: умисно змінив замки в дверях їх спільної з потерпілою ОСОБА_1 квартири, чим позбавив її права доступу та користування цим житлом та майном, що перебуває в ньому (а.с. 16), й предметом данного позову є відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, а не понесення додаткових витрат на утримання дитини.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 12 березня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: