ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/6081/23 пров. № А/857/19804/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (головуючої судді Сидор Н.Т, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/6081/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР-БУД ТРЕЙД» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «СТАР-БУД ТРЕЙД» 29.03.2023 звернулося в суд з позовом до Львівської митниці в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості №UA209000/2023/000063/2 від 13.03.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Львівська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що документи, що були подані до митного оформлення, містили розбіжності та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо в рішенні про коригування митної вартості.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між ТзОВ «СТАР-БУД ТРЕЙД» та компанією «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» 20.02.2019 укладено контракт №20/02/EW/2019 (далі – Контракт).
У відповідності до умов Контракту позивач придбав товар, а саме покриття пластмасові для підлоги побутово-житлового призначення з полівінілхлориду (вінілові плитки з ПВХ), несамоклейні, із замковим з`єднанням, з декоративним малюнком, який має натуральний рельєф поверхні різних природних текстур та верхнього шару, який захищає від зносу та вицвітання.
З метою оформлення вищезазначеного товару позивач надав відповідачу наступні документи: - пакувальний лист (Packing list) б/н від 10.03.2023;  - рахунок-фактура (Commercial invoice) №2361000146 від 10.03.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) №849675 від 10.03.2023; - сертифікат з перевезення (походження) товару фірми EUR. 1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AR 0328728 від 10.03.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1355 від 09.03.2023; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 09.03.2023; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.11.2019; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 22.12.2020; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №20/02/EW/2019 від 20.02.2019; - договір про надання послуг митного брокера б/н від 01.02.2021; - договір (контракт) про перевезення №03 від 27.01.2023; - копія митної декларації країни відправлення 23PL412020E0292795.
Декларанту надіслано вимогу відповідно до ч. 2-3 ст. 53 Митного кодексу України надати додаткові документи для підтвердження митної вартості: - додатки до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (фактуру-проформу, видаткові, податкові накладні); - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, акт виконаних робіт (наданих послуг)); - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Додатково декларантом надано такі документи: - рахунок-фактура (Commercial invoice) №2361000146 від 10.03.2023; - сертифікат з перевезення (походження) товару фірми EUR. 1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AR 0328728 від 10.03.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №20/02/EW/2019 від 20.02.2019; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.11.2019; - лист від виробника товару 13.03.2023.
Відповідач 13.03.2023 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2023/000063/2 та відмовив у митному оформленні товару у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 Митним кодексом України (далі– МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;  2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Тобто Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Із наведених положень колегія суддів враховує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
При цьому приписи митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що митним брокером в інтересах позивача з метою декларування та митного оформлення товару подано митну декларацію від 12.03.2023 №23UA209190012671U6, митну вартість товару якою визначено за основним методом.
На підтвердження митної вартості позивачем подано такі документи: пакувальний лист (Packing list) б/н від 10.03.2023; рахунок-фактура (Commercial invoice) №2361000146 від 10.03.2023;автотранспортна накладна (Road consignment note) №849675 від 10.03.2023; сертифікат з перевезення (походження) товару фірми EUR. 1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AR 0328728 від 10.03.2023; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1355 від 09.03.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 09.03.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.11.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 22.12.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №20/02/EW/2019 від 20.02.2019; договір про надання послуг митного брокера б/н від 01.02.2021; договір (контракт) про перевезення №03 від 27.01.2023; копія митної декларації країни відправлення 23PL412020E0292795.
В подальшому у відповідь на запити декларант надав митному органу такі документи: рахунок-фактура (Commercial invoice) №2361000146 від 10.03.2023; сертифікат з перевезення (походження) товару фірми EUR. 1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AR 0328728 від 10.03.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №20/02/EW/2019 від 20.02.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.11.2019; лист від виробника товару 13.03.2023.
Однак відповідач 13.03.2023 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2023/000063/2 та відмовив у митному оформленні товару у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості.
Відповідач вказав, що відповідно до пункту 1.2. контракту №20/02/EW/2019 від 20.02.2019, товар поставляється партіями. Кількість і асортимент товару по кожній партії узгоджується сторонами на підставі замовлення виставленого Покупцем і підтвердженого Продавцем. Такі замовлення до митного оформлення не подавались. Тобто заявка на поставку товару є попереднім замовленням покупця, що не виступає товаросупровідним документом, не є документом із остаточною інформацією про товар, його кількість чи ціну. Тобто заявка на поставку партії товарів лише свідчить про майбутню угоду та поставку, відтак не містить відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Відповідач покликається на те, що відповідно до пункту 1 договору №3 від 27.01.2023 про транспортне обслуговування конкретні умови завантажень зазначаються в разових договорах, заявках на перевезення, які передаються по факсимільному зв`язку. Кількість та різновид вантажу, маршрути, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, строки виконання, суми фрахтів зазначаються в разових договорах-заявках на перевезення, які є невід`ємною частиною даного Договору і надаються замовником Експедитору перед кожним конкретним перевезенням або групою перевезень. Договір-заявка на перевезення повинен бути укладений в письмовій формі і завірений печатками Експедитора і замовника. Такі договори, заявки до митного оформлення не надано.
Разом з тим, у довідці (калькуляції) транспортних витрат від 09.03.2023 чітко зазначено, що вартість перевезення вантажу здійснювалась автомобілем Рено держ. № тягача WOT 61710 № н/причепа: НОМЕР_1 за маршрутом – м. Жари (Польща) – Державний кордон України (Краковець) та становить 25000,00 грн. (протяжність маршруту 700 км). 
Рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №1355 від 09.03.2023 підтверджує вартість автоперевезення та транспортно-експедиторського обслуговування, що поніс позивач.
Договір про надання послуг митного брокера від 01.02.2021 та договір №03 про перевезення від 27.01.2023 засвідчує факт відносин між позивачем та експедитором, а також умови їх співпраці. 
Наведене свідчить, що позивач подав документи, з яких чітко та в повному обсязі відображається інформація, що підтверджує витрати на завантаження, розвантаження та транспортування товару.
Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що сама по собі заявка на транспортне перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість перевезення товару, а є лише передумовою виконання взятих на себе експедитором зобов`язань, що спростовує відповідні доводи апелянта. 
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 по справі №804/16553/14, досліджував питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов Митного кодексу України та зазначив: «Суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».
Суд відхиляє посилання контролюючого органу на те, що рахунок про вартість транспортних послуг №1355 від 98.03.2023 видано ПП «ВМВТранс», однак, відповідно до поданого CMR №849675 від 10.03.2023 перевізником за даною партією товарів є NGW Trans Sp.z.o.o (Польща), оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на визначення митної вартості товару у спірному випадку, а позивач до митного оформлення надав усі наявні у нього документи на перевезення вантажу та з цих документів чітко вбачається, вартість такого перевезення. У митного органу були відсутні жодні зауваження до цих документів, за якими можливо встановити вартість перевезення вантажу. Крім того, укладення перевізником договору з третіми особами з метою виконання умов договору перевезення з позивачем цілком відповідає змісту договору, а оскільки безпосереднє транспортування вантажу позивача здійснювала компанія NGW Trans Sp.z.o.o (Польща), тому і у транспортних документах і були зазначені реквізити цієї компанії.
Відповідач стверджує, що жодних документів щодо відносин між цими підприємствами при проходженні митного контролю не надано, однак у ході проведення консультацій митний орган (за необхідності) міг скористатись правом витребувати документи, що засвідчують співпрацю експедитора та компанії NGW Trans Sp.z.o.o, однак такого запиту позивачу не надходило.
У оскаржуваному рішенні митний орган зазначив, що вартість товару зазначена у експортній декларації відправника не відповідає вартості зазначеній в інвойсі, який було надано до митного оформлення (фактурна вартість товару згідно інвойсу №2361000146 становить 13542,00 Євро, що з врахуванням крос-курсу 4,7593 становить 64450,44 пол. злотих, в експортній декларації №23PL412020E0292795 статистична митна вартість товару становить 65353 пол.злотих).
З цього приводу позивачем надано наступні пояснення, які враховуються судом.
Митна декларація країни експорту № 23PL412020E0292795 від 10.03.2023 за змістом ч. 2 ст.53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. 
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. 
Позивач з власної ініціативи подав наявні у нього інші додаткові документи, в тому числі митну декларацію країни експорту № 23PL412020E0292795 від 10.03.2023, яка підтверджує факт проходження товару митного оформлення в країні відправлення, факт перевезення імпортованого товару по території Польщі до України, але аж ніяк не може слугувати підтвердженням ціни у країні експорту. 
Продавець при заповненні митних декларацій країни експорту керується Інструкцією із заповнення митних декларацій (AIS/ІМПОРТ, AES/ECS2, NCTS2, версія 2.5 від 3 березня 2023 року, розроблено в Митному департаменті Мінфіну). 
Як позивач уже зазначав і як підтверджується листом від Компанії «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» від 22.03.2023, у складі цієї статистичної вартості завжди враховується пропорційно вирахована вартість транспортних витрат до кордону PL/UA. 
При цьому, за загальним правилом статистична вартість означає приблизну теоретичну вартість товару, понесені або розраховані транспортні та страхові витрати від пункту відправлення транспорту до пункту виїзду з держави-члена, а, отже, 902,60 польських злотих не мають нічого спільного із транспортними витратами понесеними позивачем, дана вартість не відповідає дійсності, адже це сума прорахована продавцем задля отримання статистичного значення, яка використовується останнім для формування митної вартості Товару. 
Більше того, позивач не впливає на заповнення експортної декларації, тож форма та зміст залежить тільки від продавця. Дана вартість попередньо розрахована продавцем не є остаточною, сталою та незмінною, адже в залежності від віддаленості маршруту вона може становити і більше.
В даному випадку, витрати позивача становлять 25000,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату транспортно-експедиційних послуг №1355 від 09.03.2023 та довідкою калькуляцією транспортних витрат від 09.03.2023, що на думку суду підтверджує транспортні витрати.
Покликання відповідача на те, що прайс-лист, який виданий для ТзОВ «СТАР-БУД ТРЕЙД» суперечить суті прайс-листа, який має бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців судом відхиляються, оскільки вимоги до вказаного документа законодавством не встановлені, а обов`язок його подання при поданні декларації відсутній.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 у справі №825/1575/17.
Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17 зазначив, що жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми і змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Крім того, відповідач стверджує, що відповідно до інформації зазначеній у рахунку-фактурі №2361000146 від 10.03.2023 до часу повної оплати товару Покупцем, Продавець є його виключним власником. Згідно з умовами Контракту (п.3.1. додатку від 01.02.2023 до Контракту), оплата за товар буде здійснена шляхом 100% відтермінування на 45 днів від дати виставлення експортного інвойса і 90 днів в випадку першої поставки підлогового покриття SPC. Запропоновані умови відрізняються від загальної торгової практики партнерів, що свідчить про вплив позаринкових факторів на формування ціни товару та умов контракту.
Втім, таке твердження відповідача є загальним та не підкріплене жодними доказами. Більше того, терміни та умови оплати не впливають на митну вартість товару.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що при проходженні митного контролю позивачем подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджуються числові значення митної вартості є не конкретизованим та безпідставним.
Відповідач, в свою чергу, не обґрунтував те, відсутність якої інформації чи розбіжність яких відомостей перешкоджає підтвердженню митної вартості товарів згідно з поданою позивачем митною декларацією від 12.03.2023 №23UA209190012671U6.
Крім того, відповідно до п.п. 2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. 
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, посилання на використання цінової інформації ЄАІС у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. 
Проте, у оскаржуваному рішенні крім номеру та дати митної декларації, на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо не наведено.
Встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів, а саме коригування митної вартості шляхом прийняття рішення про коригування митної вартості від №UA209000/2023/000063/2 від 13.03.2023 є необґрунтованим, що також не спростовано апелянтом.
Відповідно до висновків Верховного Суду, наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №814/2659/16, від 07.12.2018 у справі №809/4367/15, від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247).
Крім того, відповідачем не доведено неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/000063/2 від 13.03.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі №380/6081/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 17.01.2024