КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 лютого 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 760/25910/21
номер провадження №22-ц/824/3662/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року /суддя Українець В.В./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулось в суд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка станом на 16 вересня 2021 року становить 17130 гривень, що складається з:
- 3000 гривень - заборгованість за кредитом;
- 1530 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 березня 2020 року по 05 квітня 2020 року;
- 12600 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року.
Рішенням  Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» 3000 гривень заборгованості за кредитом, 1530 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 березня 2020 року по 05 квітня 2020 року, 12600 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року, 8000 гривень витрат на правничу допомогу та 2270 гривень судового збору. /а.с. 74-77/
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення 12600 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в цій частині скасувати, відмовивши у вказаній вимозі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що пунктом 1.2 кредитного договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Згідно п. 4.14 Правил, впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації "за комісію", сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору "за комісію" становить 7 або 14 днів. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником ОСОБА_1 таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 06.03.2020 не був пролонгований та закінчив свою дію 06.04.2020. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 (провадження N14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі N310/11534/13-ц (провадження N14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N202/4494/16-ц (провадження N14-318цс18), від 05 квітня 2023 року у справі 910/4518/16 (провадження 12-16гс22) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Щодо процесуальних порушень вказувала, що судом не було завантажено матеріали позовної заяви до Електронного суду та не надіслано вказані документи на електронну пошту. За адресою реєстрації, вказані документи також не надходили, що позбавило її скористатись своїм правом на захист та надати до суду відзив на позовну заяву, де вказати свої ствердження та обґрунтування, стосовно позовних вимог.
Стосовно витрат на правову допомогу вказувала, що позовна заява є шаблонним документом, та не потребує окремого написання, стосовно кожного кредитного договору та не містить особливих складнощів з приводу підготування вказаної заяви. 
Представник ТОВ «ФК «Ріальто» Руденко К.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб- сайті в мережі Інтернет. П. 1.1. Договору № 200306-13623-3 від 06.03.2020 року зазначено про те, що кредит надається не на споживчі цілі. Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як і відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позичальником визначено чіткі та зрозумілі процентні ставки. Первісним кредитором не здійснюється й нарахування прихованих комісій та пені по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, а тому рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване.
В матеріалах справи також наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем, а тому рішення в цій частині також законне і обґрунтоване.
Окрім цього, за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., на підтвердження чого надав завірену копію Акту приймання-передачі наданих послуг № 176 від 09.11.2023 р.; завірену копію платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу.
ОСОБА_1 звернулась також з додатковими поясненнями, фактично повторюючи доводи апеляційної скарги.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вданому випадку - стягнення 12600 грн.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення 12600 грн,  на підставі наступного.
Судом встановлено, що 06 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № 200306-13623-3, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року залучено ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до участі в справі в якості правонаступника позивача.
Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 3000 гривень, що підтверджується чеком від 06 березня 2020 року.
З листа АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 року встановлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 44 від 30 липня 2018 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунок одержувача, до якого емітовано електронний платіжний засіб, а саме 06 березня 2020 року на картку отримувача № НОМЕР_1 було зараховано 3000 гривень, відправником яких виступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація».
АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду надало лист від 06 грудня 2021 року, яким підтверджено факт того, що на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_2 , та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 06 березня 2020 року по 07 березня 2020 року, з якої вбачається, що 06 березня 2020 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 3000 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за п. 3.3. договору про те, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору, суд першої інстанції керувався загальними нормами щодо зобов`язань.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Встановлено, що відповідно до договору від 06 березня 2020 року відповідач має повернути ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 3000 гривень.
Позивач просив суд також стягнути з відповідача 12600 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року.
Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua.
Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.
Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.
У п. п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.
Згідно п. 4.14 Правил, впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та дає з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації "за комісію", сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору "за комісію" становить 7 або 14 днів.
Встановлено, що строк дії договору від 06.03.2020 сторонами визначений ЗО днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником ОСОБА_1 таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 06.03.2020 не був пролонгований та закінчив свого дію 06.04.2020.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 (провадження N14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N14-318цс18).
Вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було.
Таким чином, суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини у справі, неправильно застосував норми матеріального права, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у розмірі 12600 грн. що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Апелянтом заявлено про неправомірність стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн, водночас обґрунтованих доводів на невідповідність суми наданій правовій допомозі не приведено. Вказана сума підлягає зменшенню у зв`язку зі зменшенням суми задоволених позовних вимог, пропорційно. Витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції становлять 2115, 58 грн, судовий збір, що підлягає стягненню 600, 29 грн. В суді апеляційної інстанції апелянта звільнено від сплати судового збору, водночас, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відповідно зо розміру оскаржених вимог становить 2504, 56 грн і підлягає стягненню з позивача. У клопотанні позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн апеляційний суд відмовляє, оскільки апеляційну скаргу задоволено, рішення прийнято на корить апелянта - відповідача по справі.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року - задовольнити.  
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року в частині стягнення 12600 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року, 8000 гривень витрат на правничу допомогу та 2270 гривень судового збору - скасувати.  
У стягненні 12600 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06 квітня 2020 року по 03 вересня 2020 року - відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4, код ЄДРПОУ 43492595) 2115, 58 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір 600, 29 грн.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 4, код ЄДРПОУ 43492595) на користь держави 2504, 56 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: