Дата документу 23.01.2024 Справа № 334/6634/22

ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
ЄУН 334/6634/22 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н.В.
 
Пр. №22ц/807/74/24 Суддя доповідач Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року    м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Дашковської А.В.,
       Гончар М.С.,
секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кравченко Ольга Василівна, на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 09 серпня 2023 року, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні.
Зазначала, що є бабою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати якої донька позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_4 стосунки з батьком малолітньої ОСОБА_2 значно погіршилися. Критичної точки напруження їхні взаємини досягли, коли відповідач побив чоловіка позивачки ОСОБА_5 , завдавши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після вказаного інциденту ОСОБА_2 виїхав із квартири, у якій вони мешкали разом з ОСОБА_4 та їх дітьми, і почав мешкати за місцем своєї реєстрації.
Відтоді відповідач безпідставно відмовляє позивачці у зустрічах з онукою, намагається всіляко унеможливлювати їх побачення та спілкування, створюючи тим самим перешкоди у реалізації права позивачки на виховання онуки.
Позивачка неодноразово телефонувала відповідачеві з метою узгодити з ним графік побачень та спілкування з онукою, проте відповідач усі її прохання ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає.
Листом від 13.05.2021 № 1222/03-Д Запорізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Запорізької міської ради повідомив ОСОБА_1 , що представник центру поспілкувався з ОСОБА_2 у телефонному режимі. Батько повідомив, що через конфлікт йому важко дійти згоди з бабою щодо графіку спілкування з дитиною, тому на телефонні дзвінки він слухавку не бере. Також наголосив, що зустрічі ОСОБА_1 з онукою мають відбуватися у його присутності та потребують попереднього узгодження.
31.05.2021 ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 лист, у якому попросила його узгодити її графік спілкування з онукою, однак ОСОБА_2 на нього ніяк не відреагував. Відтоді відповідач суттєво обмежує і контролює спілкування позивачки з онукою, свідомо не допускає їх побачень. За час, що минув з березня 2021 року, позивачка бачила онуку декілька разів.
Позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де для дитини є окрема кімната, у якій є двоспальне ліжко, стіл для навчання, одяг в достатній кількості, засоби гігієни, постільна білизна. Загалом у квартирі наявні умови для проживання дитини.
ОСОБА_1 є рідною бабою малолітньої ОСОБА_3 , прагне дати їй свою любов і турботу. Позивачка дуже сумує за онукою, бажає спостерігати, як вона зростає, брати участь у її вихованні, прищепити їй фундаментальні загальнолюдські цінності. Однак через те, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з онукою, вона позбавлена такої можливості, через що звернулась до суду з вказаним позовом та просить: 
усунути ОСОБА_1 перешкоди, які чиняться ОСОБА_2 , у спілкуванні з її малолітньою онукою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у її вихованні;
визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні онуки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши місце та час їх спілкування, а саме:
кожного першого та третього тижня місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 або за місцем її перебування без присутності батька, ОСОБА_2 , з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків;
спільний відпочинок за місцем проживання ОСОБА_1 або за місцем її перебування, з правом подорожувати в межах України та з правом виїзду за кордон: 
під час осінніх та весняних канікул з 10-00 год. першого дня канікул до 19-00 год. третього дня канікул щорічно, без присутності батька, ОСОБА_2 ; 
під час зимових канікул з 10-00 год. четвертого дня канікул до 19-00 год. сьомого дня канікул щорічно, без присутності батька, ОСОБА_2 ; 
під час літніх канікул з 10-00 год. 20 червня до 19-00 год. 30 червня, з 10-00 год. 15 липня до 19-00 год. 25 липня та з 10-00 год. 15 серпня до 19-00 год. 25 серпня щорічно, без присутності батька, ОСОБА_2 ; 
у дні народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які припадають на вихідні дні з 10-00 год. до 14-00 год. щорічно, без присутності батька, ОСОБА_2 ; у дні народження, які припадають на робочі дні з часу закінчення уроків у школі три години, щорічно без присутності батька, ОСОБА_2 , з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків;
ОСОБА_2 забезпечити безперешкодне спілкування ОСОБА_1 з онукою засобами телефонного, електронного, поштового та будь-якого іншого засобу зв`язку;
ОСОБА_2 у дні і години спілкування ОСОБА_3 з бабою забезпечити знаходження ОСОБА_3 за адресою її проживання. У разі зміни реєстрації місця проживання та або фактичного проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 упродовж 24 годин письмово повідомити ОСОБА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з онукою, а тому підстави для визначення способу участі баби у вихованні онуки у судовому порядку відсутні. 
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих та помилкових висновків, адже викладені в позові доводи та надані докази свідчать про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою, а відтак оскаржуване рішення суперечить Конвенції про права дитини та статтям 159, 257 СК України.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Ворона О.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу.
Ухвалою апеляційного суду від 19 грудня 2023 року витребувано висновок щодо розв`язання спору органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району. 
На виконання ухвали суду районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування надала відповідь про неможливість надання висновку щодо розв`язання спору, вказавши про неможливість спілкування і проведення роботи з родиною гр. ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки останні знаходяться за кордоном.
Окремо була надана копія акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 03.01.2024, зі змісту якого видно, що квартира ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чиста та прибрана, зроблений ремонт, наявні меблі та побутова техніка, підключені комунікації. Для онуки є окрема кімната, стіл для навчання, шафа для одягу, створені умови для відпочинку та проведення дозвілля. Стосунки в сім`ї доброзичливі, ОСОБА_1 має велике бажання спілкуватися з онукою та має можливість поїхати до онуки в Німеччину.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник ОСОБА_2 адвокат Ворона О.В. не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.
Суд визнав причини неявки представника відповідача неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 і її представника адвоката Кравченко О.В., які підтримали апеляційну скаргу і просили про її задоволення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає з огляду на таке.
Встановлено, батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 - відповідач у справі та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка ОСОБА_1 є бабою малолітньої ОСОБА_3 .
Після смерті матері малолітньої між сторонами у справі склалися неприязні стосунку, що не заперечувалося ними у суді першої інстанції і підтверджується зібраними у справі письмовими доказами.
З метою налагодження стосунків з малолітньою онукою і усунення перешкод у спілкуванні з дитиною у квітні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. 
Листом від 13.05.2021 № 1222/03-Д центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомив заявницю про те, що співробітниками центру було проведено соціальне обстеження родини Чистякових, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки умов проживання малолітньої. Встановлено, що родина мешкає у власній трикімнатній квартирі. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний, в квартирі чисто та придбано. Для ОСОБА_6 виділена окрема кімната, де створені належні умови для повноцінного розвитку дитини. Батьки відповідача повідомили, що не перешкоджають спілкуванню внучки з позивачкою. Зі слів ОСОБА_6 вона має бажання спілкуватись з бабусею, в неї доброзичливі та довірливі стосунки з усією родиною. Дитина спокійно відповідала на запитання спеціаліста служби та була відкритою для спілкування. Батько малолітньої в телефонному режимі повідомив, що через конфлікт йому важко дійти згоди з позивачкою щодо графіку спілкування з дитиною та на телефонні дзвінки позивачки він слухавку не бере. Також повідомив, що розуміє важливість спілкування доньки з бабою та наголосив, що зустрічі ОСОБА_1 з внучкою мають відбуватися у його присутності та потребують попереднього узгодження. 
17.10.2022 через військову агресію Російської Федерації ОСОБА_2 з донью виїхали до Федеративної Республіки Німеччини, отримали двокімнатну квартиру та повне соціальне забезпечення; офіційно отримали реєстрацію в Німеччині та з 14.11.2022 ОСОБА_7 пішла в школу, знаходиться у небезпеці та спокої. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено, що відповідач перешкоджає їй у спілкуванні з онукою.
Проте такі висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
В частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).
Відповідно до частини першою статті 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).
Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).
Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею – є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. 
Статтею 5 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15.05.2003, набрала чинності для України 01.04.2007) з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв`язки з дитиною. Договірні Держави вільні поширювати це положення на осіб, інших, ніж ті, що зазначені в пункті 1, й у випадках, коли таке поширення відбувається, держави можуть вільно вирішувати, які види контакту, визначені під літерою «a» в статті 2, повинні бути застосовані.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною – це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність передумов вважати, що відповідач чинить позивачці будь-які перешкоди у спілкуванні з її онукою, відмова у задоволенні цієї вимоги порушить принцип правової визначеності, оскільки сторонами не погоджено способи участі позивачки у вихованні онуки.
Спілкування ОСОБА_1 з онукою є вкрай важливим для самої дитини та необхідне для духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відсутність висновку органу опіки і піклування щодо порядку вирішення спору не може бути підставою для відмову у судовому захисті порушених прав позивачки на участь у вихованні онуки.
Згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.
Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.
Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.
У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.
Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.
Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень.
Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.
Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може.
З огляду на вищевказану правову позицію, викладену у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19, апеляційний суд визнав за можливе вирішити спір за відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування.
Оскільки запропонований позивачем спосіб  участі її у спілкуванні з онукою заперечувався відповідачем, колегія суддів вважає, що в інтересах дитини слід встановити такий спосіб участі ОСОБА_1  у спілкуванні з онукою, як: кожної I та III неділі з 15:00 год. до 18:00 год.; 10 днів у період літніх канікул; побачення повинні відбуватися за бажанням ОСОБА_3 за її місцем проживання (перебування), в громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, та інших громадських місцях), що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я дитини; за погодженням із ОСОБА_2 побачення можуть відбуватися також в інших місцях (за місцем проживання бабусі, тощо). 
ОСОБА_2 необхідно забезпечити безперешкодне спілкування ОСОБА_1 з онукою засобами телефонного, електронного, поштового та будь-якого іншого засобу зв`язку.
Втім, апеляційний суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який є продовженим і на тепер.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
У зв`язку з тим, що територія України, у тому числі й м. Запоріжжя, перебувають під постійними ворожими обстрілами, в жовтні 2022 року, ОСОБА_2 прийняв рішення вивезти доньку у небезпечне та спокійне місце за межі України, а саме до Федеративної Республіки Німеччини, де вони проживають досі. Колегія суддів вважає, що в інтересах дитини та її безпеки на час воєнного стану в Україні, ОСОБА_1 слід врахувати вказане та діяти лише з урахуванням інтересам та безпеки дитини.
Аналіз викладеного свідчить про те, що під час вирішення спору по суті, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків, тому у відповідності із статтею 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди, які чиняться ОСОБА_2 , у спілкуванні з її малолітньою онукою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у її вихованні.
Визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні онуки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши місце та час їх спілкування, а саме:
- кожної I та III неділі з 15:00 год. до 18:00 год.; 
- 10 днів у період літніх канікул; 
- побачення повинні відбуватися за бажанням ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її місцем проживання (перебування), в громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, та інших громадських місцях), що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я дитини;
- за погодженням із ОСОБА_2 побачення можуть відбуватися також в інших місцях (за місцем проживання бабусі, тощо).
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С.Гончар