Справа № 442/709/23                                Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2321/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляк Р.В.,
Секретар Іванова О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №442/709/23 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 ,- суд

в с т а н о в и в :

03 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , в якому вона і проживає.
В даному будинку зареєстрований, але не проживає ОСОБА_1 - її внук.
З часу одруження, більше 10 років, він проживає у своєї дружини в АДРЕСА_2 . Останнім часом між заявницею та ОСОБА_1 склалися погані відносини.
Вказує, що потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_1 вже три роки. Поведінка внука негативно впливає на її здоров`я. ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 приходять до неї і він постійно погрожує бійкою, ображає її нецензурними словами, неодноразово застосовував до неї фізичне насильство, позачиняв всі двері на ключ, відключив воду, у зв`язку з чим відносно нього 17.12.2021 Дрогобицьким міськрайонним судом було видано обмежувальний припис. Після шести місяців ОСОБА_1 почав знову вчиняти відносно неї домашнє насильство.
Зазначала, що 22 вересня 2022 року після чергового конфлікту вона змушена була звернутись в Дрогобицьку міськрайонну прокуратуру зі скаргою щодо домашнього насильства ОСОБА_1 відносно до неї. Дане звернення було внесено Дрогобицьким РВП в ІКС ІПНП за №9337 від 22 вересня 2022 року, а 30 грудня 2022 року вечором ОСОБА_1 приїхав до неї додому зі своєю дружиною, вчинив скандал і наніс їй побої, з приводу яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 30 грудня 2022 року по 12 січня 2023 року, проводилось оперативне втручання /закрита репозиція перелому носової кістки/. По цьому факту порушено кримінальне провадження і триває досудове слідство.
На даний час проживає у відділенні з надання притулку для жінок та дітей, які постраждали від домашнього насильства Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області.
Враховуючи наведене, просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
1) заборонити ОСОБА_1 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
2) заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року заяву задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
-заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
-заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_1 проінформовано Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області для взяття громадянина ОСОБА_1 на профілактичний облік.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив  ОСОБА_1 .. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу про недоведеність з сторони заявниці того факту, що він не проживає у належному заявниці будинку. Про згадані обставини заявниця зазначала лише з метою, щоб заінтересована особа ОСОБА_1 не мав доступу до вказаного будинку, в якому він прописаний і там проживає з народження. Стверджує, що заявниця отримала психоемоційну травму через перенесену нею хворобу, через що вона почала конфліктувати з своїми внуками. Стверджує, що він не вчиняв жодного домашнього насильства щодо своєї бабці – ОСОБА_2 . За відсутності обвинувального вироку, передчасними є висновки про застосування фізичного насильства до заявниці ОСОБА_1 .
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 
10 березня 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просить відмовити в апеляційних вимогах. Звертає увагу, що після винесення обмежувального припису, ОСОБА_1 порушував умови обмежувального припису, приходив до неї додому, через що у неї виникають проблеми із здоров`ям.
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року-без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та доту розгляду справи були повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне:
Сторона, яка є учасником судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Karakutsya v. Ukraine, № 18986/06, ЄСПЛ, від 16 лютого 2017 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у cправі № 910/1730/22 вказано, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Розгляд справи відкладався двічі у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про місце час та дату розгляду справи.
В усіх випадках, судові повістки про виклик ОСОБА_1 , які судом надсилалася за адресою зазначеною ним в апеляційній скарзі, не були йому вручені, оскільки, поштові відправлення з судовими повістками, поверталися до Львівського апеляційного суду з довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «неправильно зазначена (відсутня) адреса» та «за закінченням терміну зберігання».
Інтереси ОСОБА_1 в Львівському апеляційному суді представляє адвокат Шемеляк Г.Т., яка про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена завчасно – 23 листопада 2023 року.
Враховуючи наведене, суд вжив достатніх заходів для повідомлення ОСОБА_1 про місце, час та дату розгляду справи, в зв`язку з чим наявні підстави для розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , його представниці – ОСОБА_4 та відсутності заявниці – ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про день і час слухання справи.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 . Окрім неї в будинку також зареєстрований і її внук ОСОБА_1 .
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року у справі № 442/9659/21 встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривалий час тривають конфлікти з приводу користування будинком і в ході цих конфліктів ОСОБА_2 піддавалась домашньому насильству зі сторони ОСОБА_1 .
Також установлено, що ОСОБА_2 на теперішній час перебуває у центрі соціально-психологічної допомоги у Львівській області, де була влаштована за клопотанням старости села Биків, оскільки остерігається повертатися у власний будинок.
Згідно з листом Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області від 26 січня 2023 року ОСОБА_2 за період із серпня 2020 року до грудня 2022 року понад 16 разів зверталася до поліції з приводу вчинення стосовно неї домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 . Останній раз – 30 грудня 2022 року, в ході якого їй було заподіяно тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я (згідно з висновком судово-медичної експертизи – закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; закритий перелом кісток носа; закритий перелом стінки правої гайморової пазухи; крововилив під сполучні оболонки правого очного яблука та інше).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що є наявними обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, в зв`язку з чим, прийшов до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 4, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців.
Колегія суддів вважає доведеним з сторони ОСОБА_2 вчинення відносно неї ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства.
Враховуючи характер вчинених ОСОБА_1 дій, існують реальні ризики їх продовження. 
Щодо покликання скаржника у доводах апеляційної скарги стосовно того, що заявниця не надала суду жодного належного, достовірного та допустимого доказу в підтвердження обставин вчинення відносно неї ОСОБА_1 домашнього насильства, такі є безпідставними, оскільки у такий спосіб останній фактично намагається уникнути відповідальності за вчинене домашнє насильство, в тому числі – і у виді застосування до нього обмежувального припису.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5ст.268 ЦПК).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 грудня 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк