ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/7712/23                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                    Карпушової О.В.
Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 3), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 15.05.2023 №232650002936 про відмову у призначенні пенсії;
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 3 від 03.07.2023 №232650002936 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи на Шполянській меблевій фабриці з 17.01.1977 по 31.05.1977, з 01.03.1982 по 30.04.1982, з 01.04.1984 по 30.04.1984, з 18.03.1986 по 31.03.1986, з 10.08.1987 по 30.09.1987 та період роботи в кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993, повторно розглянути заяву позивача від 08.05.2023 про призначення пенсії по інвалідності та за наслідками розгляду заяви прийняти відповідне рішення про призначення йому пенсії по інвалідності з 16.02.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі протиправно не врахували до страхового стажу позивача період роботи на Шполянській меблевій фабриці з 17.01.1977 по 31.05.1977, з 01.03.1982 по 30.04.1982, з 01.04.1984 по 30.04.1984, з 18.03.1986 по 31.03.1986, з 10.08.1987 по 30.09.1987 та період роботи в кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993, оскільки у трудовій книжці позивача містяться недоліки у відповідних записах щодо трудової діяльності позивача. Позивач зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року даний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.05.2023 №232650002936 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.07.2023 №232650002936 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 на Шполянській меблевій фабриці з 17.01.1977 по 31.05.1977, з 01.03.1982 по 30.04.1982, з 01.04.1984 по 30.04.1984, з 18.03.1986 по 31.03.1986, з 10.08.1987 по 30.09.1987 та у кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993 до страхового стажу необхідного для призначення пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 містить запис про те, що він дійсно працював на Шполянській меблевій фабриці з 17.01.1977 по 31.05.1977, з 01.03.1982 по 30.04.1982, з 01.04.1984 по 30.04.1984, з 18.03.1986 по 31.03.1986, з 10.08.1987 по 30.09.1987 та у кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтовування вимог апеляційної скарги зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 10 років 1 місяць 17 днів.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:
-          з 23.10.1988 до 01.01.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.12.1987, оскільки запис внесений з порушенням Інструкції № 58 (відсутня назва підприємства, куди було прийнято на роботу позивача);
-          з 17.01.1977 до 31.05.1977, з 01.03.1982 до 30.04.1982, з 01.04.1984 до 30.04.1984. з 18.03.1986 до 31.03.1986, з 10.08.1987 до 30.09.1987 згідно довідки №1 від 22.03.2023, оскільки відсутні накази про звільнення про вказані періоди роботи.
Враховуючи вищевикладене, зазначає, що у органів Пенсійного фонду України відсутні будь-які підстави для призначення позивачу пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 08.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та за розглядом заяви позивача 15.05.2023 №232650002936 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 23.10.1988 до 01.01.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.12.1987, оскільки запис внесений з порушенням Інструкції № 58 (відсутня назва підприємства, куди було прийнято на роботу позивача), а також період роботи з 17.01.1977 до 31.05.1977, з 01.03.1982 до 30.04.1982, з 01.04.1984 до 30.04.1984, з 18.03.1986 до 31.03.1986, з 10.08.1987 до 30.09.1987 згідно довідки №1 від 22.03.2023, оскільки відсутні накази про звільнення про вказані періоди роботи.
Позивач 26.06.2023 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та за розглядом заяви позивача 03.07.2023 №232650002936 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 23.10.1988 до 01.01.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.12.1987, оскільки запис внесений з порушенням Інструкції №58 (відсутня назва підприємства, куди було прийнято на роботу позивача), а також період роботи з 17.01.1977 до 31.05.1977, з 01.03.1982 до 30.04.1982, з 01.04.1984 до 30.04.1984, з 18.03.1986 до 31.03.1986, з 10.08.1987 до 30.09.1987 згідно довідки №1 від 22.03.2023, оскільки відсутні накази про звільнення про вказані періоди роботи. Також не враховано акти опитування свідків від 02.06.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки неможливо прийняти до уваги надані ними трудові книжки, так як вони заведені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до п. 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058-1V, який набрав чинності з 01.01.2004).
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-1V, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого ПКМУ від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Тобто, судом першої інстанції вірно зазначено, що виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Колегією суддів встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 23.10.1988 до 01.01.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.12.1987, оскільки запис внесений з порушенням Інструкції № 58 (відсутня назва підприємства, куди було прийнято на роботу позивача);
Однак, слід зазначити, що відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.
Отже, враховуючи наведені обставини та правові норми, колегія суддів вважає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві врахування спірного трудового стажу.
В той же час, трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, відтак є достатнім підтвердженням про зайнятість останнього за відповідними посадами.
Суд наголошує на тому, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є саме трудова книжка, з якої можливо встановити, що позивач має необхідний стаж.
При цьому, записи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача. 
Також судом враховано, що позивачем надано акти опитування свідків від 02.06.2023, у яких свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджено факт роботи позивача у кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставним не врахування страхового стажу позивача з 17.01.1977 до 31.05.1977, з 01.03.1982 до 30.04.1982, з 01.04.1984 до 30.04.1984. з 18.03.1986 до 31.03.1986, з 10.08.1987 до 30.09.1987 згідно довідки №1 від 22.03.2023.
Як зазначалось вище, пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Колегією суддів встановлено, що довідка довідки №1 від 22.03.2023 відповідає вимогам пункту 20 Порядку №637, а посилання відповідача на відсутність наказів про звільнення про вказані періоди роботи - є безпідставним та не обґрунтованим.
На підставі вищевикладених обставин колегія суддів дійшла висновку визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.05.2023 №232650002936 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.07.2023 №232650002936, як наслідок зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період роботи позивача на Шполянській меблевій фабриці з 17.01.1977 по 31.05.1977, з 01.03.1982 по 30.04.1982, з 01.04.1984 по 30.04.1984, з 18.03.1986 по 31.03.1986, з 10.08.1987 по 30.09.1987 та у кооперативі «Барвінок» з 23.10.1988 по 01.01.1993 до страхового стажу необхідного для призначення пенсії по інвалідності.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Так порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 26.06.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Щодо судових витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від     12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем подано до суду докази, а саме: договір про надання правничої допомоги №190 від 01.08.2023, додаткову угоду від 21.08.2023 №1 до договору про надання правничої допомоги №190 від 01.08.2023, акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №190 від 01.08.2023, детальний опис робіт, виконаних адвокатом Різник В.П. станом на 25.08.2023, квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 25.08.2023.
Перевіривши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2024 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       О.В. Карпушова
                                                                                                    
 Є.І. Мєзєнцев