УХВАЛА 
12 березня 2024 року                                                         
м. Київ
справа № 132/1157/19
провадження № 61-2696ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року, за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката судового наказу, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ: 
Судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2009 року № 2-н-193/09 стягнено з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») заборгованість у сумі 85 842,43 грн за кредитним договором, судового збору - 426,93 грн та судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення - 30,00 грн.
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання та видачу дубліката судового наказу № 2н-193/09, виданого 09 жовтня 2009 року Калинівським районним судом Вінницької області. 
Заява обґрунтована тим, що на примусовому виконанні перебував вказаний судовий наказ.
07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 227 про відступлення права вимоги.
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону стягувача з ПАТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу.
У лютому 2019 року заявник дізнався, що 30 грудня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на те, що оригінал виконавчого документу був втрачений під час поштової пересилки, а він як новий стягувач, не мав можливості раніше звернутись до суду із клопотанням про видачу дублікату виконавчого документу, оскільки процесуальне правонаступництво згідно ухвали суду відбулось 02 травня 2018 року, а відповідь про втрату виконавчого листа отримано заявником 11 лютого 2019 року, ОСОБА_1 просив поновити строк пред`явлення судового наказу до виконання та видати дублікат судового наказу. 
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Видано дублікат судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2009 року № 2-н-193/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 85 842,43 грн за кредитним договором та судових витрат та поновлено строк пред`явлення вказаного судового наказу до виконання.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку пред`явлення його до виконання відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження факту втрати судового наказу при пересиланні попередньому стягувачу після його повернення виконавчою службою, вчинення заходів з його пошуку, дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Оскільки заявнику відмовлено у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, врахувавши висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для видачі дубліката судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2009 року 
№ 2-н-193/09.
Серед іншого, апеляційний суд не прийняв до уваги долучені до відзиву на апеляційну скаргу нові докази, оскільки ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заяву про видачу дублікату судового наказу та поновлення строку пред`явлення його до виконання, не надав вказані докази суду першої інстанції, при цьому, відповідного клопотання про їх (докази) прийняття та долучення в суді апеляційної інстанції із обґрунтуванням неможливості їх подання до місцевого суду не подав.
У лютому 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій безпідставно відмовив у задоволенні заяви, не врахувавши об`єктивні обставини для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема відсутність доказів про вручення стягувачу оригіналу судового наказу після його повернення виконавчою службою, що судове рішення до теперішнього часу боржником не виконано, а також, що заявником з часу відступлення у 2018 році на його користь права вимоги за вказаним виконавчим документом вжито заходів з пошуку судового наказу.
Також, заявник вважає, що апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11.
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно із пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Таким чином, не підлягає касаційному оскарженню постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року про видачу дубліката виконавчого документа необхідно відмовити з таких підстав.
Підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат».
Аналіз змісту підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України свідчить, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 та постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 910/22462/15.
Отже, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою, обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто, незалежно від фактичних та об`єктивних обставин втрати виконавчого документа, підтверджених доказами, юридично значущим є встановлення факту дотримання заявником строку звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Зазначені процесуальні вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката, є взаємопов`язаними, тому вирішення питання про видачу дубліката виконавчого документа можливо лише після вирішення питання про поновлення строку пред`явлення цього документа до виконання, у протилежному випадку, очевидно, що відсутні підстави для перевірки обставин втрати виконавчого листа, відповідно і для задоволення заяви стягувача в цій частині.
Отже, врахувавши, що заявнику відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, Вінницький апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу від 09 жовтня 2009 року № 2н-193/09.
Довід заявника про відсутність доказів про вручення стягувачу оригіналу судового наказу після його повернення виконавчою службою, що судове рішення до теперішнього часу боржником не виконано, а також, що заявником з часу відступлення у 2018 році на його користь права вимоги за вказаним виконавчим документом вжито заходів з пошуку судового наказу, Верховний Суд відхиляє, оскільки вказані міркування стосуються дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, разом з тим, постанова апеляційного суду в цій частині не підлягає касаційному оскарженню.
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими апеляційним судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм права щодо відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року, є необґрунтованою.
Керуючись частинами другою, четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року, за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката судового наказу, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 .
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                        Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян 
                                                                                                                  В. В. Шипович