П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/967/21	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
27.11.2023 року;
Суддя І інстанції: Свида Л.І.

                 П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
22.01.2021 року ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат у період служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат ОСОБА_1 у період його служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку).
Проаналізувавши положення Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 року №1697-VII, постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ та Закону України «Про соціальній і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють питання виплат грошового забезпечення, у тому числі надбавок, інших доплат, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата прокурора регулюється спеціальним законом про прокуратуру, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, та має складатись з посадового окладу, премій та надбавок, у тому числі вислуги років та інших виплат, передбачених законодавством.
Суд першої інстанції визначив, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні приписів Основного Закону України, визначається виключно законом, а тому у спірний період не підлягають застосуванню положення абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, якими врегульовано питання виплати заробітної плати прокурора на підставі актів Кабінету Міністрів України, і які за своїм змістом суперечать ч. 2 ст. 131-1 Конституції України.
З огляду на те, що є підтвердженою протиправність бездіяльності органу прокуратури щодо нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення позивача відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року частково задоволено апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року змінено в його мотивувальній частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що визначений розмір посадового окладу прокурора є встановленою Законом України «Про прокуратуру» гарантією, виплата якого регулюється вказаним Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX положення ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» змін не зазнали.
Отже, виплата прокурору посадового окладу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, суперечить законодавству про прокуратуру.
Відповідно, виплата прокурору посадового окладу не може бути пов`язана із фактом його переведення до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.
Визначення у ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, означає введення етапу запровадження збільшення розміру посадового окладу прокурора, який пов`язаний із прийняттям рішенням Генерального прокурора про початок роботи Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що у період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року до порядку нарахування позивачу посадового окладу підлягали застосування виключно положення ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
Водночас, з огляду на те, що наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414, опублікованим в газеті Верховної Ради України «Голос України» 09.09.2020 року, днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року, апеляційний суд зауважив, що у спірний період виплата позивачу посадового окладу підлягала у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме виходячи з 12 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Також, слід враховувати, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року виправлено описку в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №420/967/21, зазначивши помилково пропущене в резолютивній частині посилання на статтю 81 Закону України «Про прокуратуру» при зобов`язанні Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 .
Відповідні виправлення на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року внесено і у виконавчий лист №420/967/21 від 19.07.2021 року.
23.05.2023 року ОСОБА_1 в порядку статті 382 КАС України звертався до суду першої інстанції із заявою, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення у справі №420/967/21.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено.
Суд зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону в Одеській області протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
04.07.2023 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону в Одеській області подано суду першої інстанції звіт про виконання судового рішення по справі №420/967/21.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року, відмовлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону у прийнятті звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
Встановлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
23.10.2023 року суду першої інстанції надійшов звіт Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
При цьому, у звіті відповідач зазначає, що ним як суб`єктом владних повноважень під час перерахунку та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) позивачу мають враховуватись висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, серед іншого, про відсутність підстав для застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» до позивачів, які не були переведені до новостворених прокуратур, а також про відповідність дій органу прокуратури чинному на той час законодавству під час нарахування посадового окладу позивачам на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505.
Відповідач, з посиланням на ту обставину, що рішення суду у цій справі не містить даних про редакцію статті 81 Закону України «Про прокуратуру», яку слід застосовувати під час виконання рішення у цій справі, а також не визначення у чинній у спірний період (з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року) редакції статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадового окладу прокурора регіональної прокуратури, пояснює, що при перерахунку посадовий оклад застосований у сумі 0,00 грн.
Неможливість провести у спірному періоді розрахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (заробітної плати) у розмірі, передбаченому частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме виходячи з 12 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, відповідач обґрунтовує порядком застосуванням норм права у часі, відсутністю у резолютивній частині рішення посилання на конкретну редакцію статті 81 Закону України «Про прокуратуру», не наданням судом оцінки власним розрахункам позивача, а також залишенням без задоволення заяви відповідача про роз`яснення судового рішення.
Таким чином, відповідач представив суду першої інстанції наступний детальний розрахунок грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року, проведений на виконання рішення у цій справі:
посадовий оклад – 0,00 грн.;
оклад за військовим званням – 232,26 грн.; 1200 грн.; 1200 грн.; 1200 грн.; 1200 грн.; 1200 грн.; 400 грн.;
надбавка за вислугу років – 69,68 грн.; 360 грн.; 408,39 грн.; 420 грн.; 420 грн.; 420 грн.; 140 грн.;
таємність – 0,00 грн.
З огляду на те, що розрахований на виконання рішення суду у цій справі розмір грошового забезпечення (заробітної плати) позивача є значно меншим за фактично виплачений у спірному періоді, доплата грошового забезпечення (заробітної плати) відповідачем визначена у розмірі 0,00 грн.
У додаткових поясненнях відповідач зазначає, що резолютивна частина рішення у цій справі не містить чіткого розміру посадового окладу, який має застосовуватись органом прокуратури при проведенні перерахунку та виплаті грошового забезпечення (заробітної плати) на користь позивача. Вважає, що, провівши спірний перерахунок, орган прокуратури підтвердив вчинення ним необхідних дій, які свідчать про виконання рішення суду у цій справі. Натомість, правомірність дій/рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень має перевірятись в порядку, передбаченому статті 383 КАС України, та виходить за межі інституту судового контролю, встановленого у цій справі за правилами статті 382 КАС України.
У поданому 20.11.2023 року клопотанні позивач просив суд першої інстанції відмовити відповідачу у прийнятті звіту, адже рішення суду у цій справі протягом тривалого часу залишається фактично не виконаним, а права позивача – не поновленими. Просить враховувати ту обставину, що доводи відповідача суперечить висновкам суду у цій справі та зводяться до не згоди із судовим рішенням, які не підлягають судовому дослідженню (перегляду) на стадії виконання рішення суду. З огляду на характер спірних правовідносин та поведінку відповідача, позивач наполягає на застосуванні у порядку судового контролю до суб`єкта владних повноважень штрафу у максимальному розмірі.
У поданих 21.11.2023 року запереченнях Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону не погоджується із доводами та вимогами позивача і зазначає, що підставою для застосування статті 382 КАС України є саме не виконання судового рішення, ухваленого на користь особи – позивача. Натомість у цих правовідносинах відповідач вчинив дії на виконання рішення та провів перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) позивача у відповідності до резолютивної (зобов`язальної) частини рішення. Захист порушення прав чи інтересів позивача внаслідок виконання рішення має реалізовуватись ним в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України. При цьому, посилаючись на дискреційність повноважень органу прокуратури під час нарахування і виплати грошового забезпечення (заробітної плати), а також те, що рішення допускає кілька варіантів дій органу прокуратури під час його виконання, відповідач обрав такий спосіб виконання рішення, який узгоджується із приписами чинного на період спірних правовідносин законодавства.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2021 року прийнято поданий Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/967/21.
Приймаючи звіт відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваним у цій справі є протиправність нарахування позивачу грошового забезпечення (заробітної плати), виходячи із розміру посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, без застосування для обрахунку посадового окладу положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Суд зауважив на тому, що відповідач підтвердив фактичне виконання рішення, вчинивши у межах своїх повноважень дії щодо перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) позивачу.
При цьому, суд першої інстанції визначив, що перевірка порядку виплати грошового забезпечення (заробітної плати) та його розміру виходить за межі спірних правовідносин, не стосується порядку виконання судового рішення в даній справі і підлягає вирішенню в окремому позовному провадженні.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту відповідача щодо виконання рішення.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою те, що право позивача на виплату грошового забезпечення (заробітної плати) в порядку, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме посадового окладу у розмірі, що відповідає 12 прожитковим мінімумам, встановлених законом для працездатних осіб, підтверджено як судовим рішенням, яке набрало законної сили у цій справі, так і під час судового контролю за його виконанням. Таким чином, врахувавши доводи відповідача про неможливість перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) у відповідності до статті 81 Закону України «Про прокуратуру», суд фактично здійснив перегляд рішення, яке набрало законної сили, та порушив принцип правової визначеності у правовідносинах між особою – позивачем та суб`єктом владних повноважень.
Акцентуючи увагу на тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, фактично залишається не виконаним, всі доводи відповідача щодо невиконання рішення зводяться до незгоди із судовим рішенням, а із прийняттям звіту відповідача нівелюється ефективність судового захисту позивача, апелянт наполягає на продовженні судового контролю за виконанням рішення та накладенні на керівника органу прокуратури штрафу за не виконання рішення суду у цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону зазначає, що судове рішення прийнято за наслідком повного з`ясування обставин справи та з дотриманням норм процесуального права.
Заперечуючи обґрунтованість доводів і вимог апелянта, відповідач вказує, що ним виконано зобов`язальну частину рішення, викладену у резолютивній частині рішення, врахувавши відсутність у статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посади, яку займав позивач. У випадку ж незгоди із рішеннями та діями відповідача, прийнятими/вчиненими на виконання рішення, позивач не позбавлений права оскаржити такі рішення і дії в порядку статті 383 КАС України.
Акцентуючи увагу на тому, що застосування заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, а перевірка складових грошового забезпечення (заробітної плати), що підлягає нарахуванню за цим рішенням виходить за межі спірних правовідносин та самого рішення суду, відповідач наполягає на відсутності підстав для продовження судового контролю у цій справі в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частинами 2, 3 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Згідно із частиною 7 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Таким чином, вказаними положеннями КАС України регламентовано право суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме – невиконання рішення суду.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Фактичне не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.
Встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом саме на стадії судового контролю за виконанням рішення.
Повертаючись до обставин справи, а також виходячи зі спірного питання, що виникло на стадії виконання судового рішення, апеляційний суд враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року, з урахуванням ухвали від 26 серпня 2021 року, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) у період його служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вказав, що заробітна плата прокурора регулюється законом про прокуратуру, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, та має складатись з посадового окладу, премій та надбавок, у тому числі вислуги років та інших виплат, передбачених законодавством.
У спірних правовідносинах судом, серед іншого, застосовано положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 року №1697-VII, якими, зокрема, визначено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Суд зазначив про неможливість застосування до спірних правовідносин положень абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ, адже за позивачем (прокурором) зберігається відповідний правовий статус та обсяг покладених обов`язків, який він мав до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня його звільнення або переведення до обласної прокуратури.
Проте, за спірний період позивачу неправомірно нараховано грошове забезпечення (заробітну плату), взявши за основу передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 розмір місячного посадового окладу в сумі 5730 грн., а не визначений статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що виплата прокурору посадового окладу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, суперечить закону про прокуратуру та у період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року до порядку нарахування позивачу посадового окладу підлягали застосування виключно положення частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Разом з цим, змінюючи рішення суду в мотивувальній частині, апеляційний суд вказав на те, що визначення у частині 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» на підставі Закону України від 19.09.2019 року №113-IX посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, означає введення етапу запровадження збільшення розміру посадового окладу прокурора, який пов`язаний із прийняттям рішенням Генерального прокурора про початок роботи Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур.
Оскільки днем початку роботи обласних прокуратур на підставі наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 визначено 11.09.2020 року, апеляційний суд вказав на помилковість не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що у спірний період виплата позивачу посадового окладу підлягала у розмірі, передбаченому частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме виходячи з 12 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, у цій справі в судовому порядку підтверджено право позивача на виплату у спірному періоді посадового окладу у розмірі, передбаченому частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме виходячи з 12 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно представленого відповідачем на виконання судового рішення у цій справі розрахунку, перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати), а саме посадового окладу, проведено позивачу з розрахунку 0,00 грн., тобто у розмірі, який очевидно не відповідає вимогам частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час спірних правовідносин), висновкам суду у цій справі та, відповідно, зобов`язальній частині судового рішення.
Повторно, в котре, акцентуючи увагу відповідача на принципі обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили, апеляційний суд вказує суб`єкту владних повноважень про не підтвердження ним до цього часу факту виконання рішення.
Доводи відповідача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про те, що перевірка порядку та результату проведеного на виконання рішення перерахунку позивачу грошового забезпечення (посадового окладу) виходить за межі судового контролю у цій справі, встановленого судом за статтею 382 КАС України, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже, як зазначалось вище, відповідач прямо проігнорував вимоги частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час спірних правовідносин), на необхідності застосування яких у спірних правовідносинах вказав суд, що також визначено у резолютивній (зобов`язальній) частині судового рішення.
Всі інші доводи апелянта зводяться до незгоди із рішенням суду, яке набрало законної сили, що, в свою чергу, реалізується учасником в порядку, передбаченому Розділом ІІІ КАС України, і не підлягає судовому дослідженню (перегляду) на стадії виконання рішення суду.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне повторно наголосити на тому, що факт не виконання у повному обсязі рішення суду підтверджує обставини, передбачені статтею 382 КАС України, для встановлення судом судового контролю в адміністративній справі та ґрунтовність раніше застосованих судом першої інстанції заходів судового контролю.
Резюмуючи, колегія суддів наголошує на тому, що відповідач до цього часу не підтвердив факт виконання судового рішення, яке набрало законної сили у цій справі.
Виходячи з положень частини 2 статті 382 КАС України, оскільки судом першої інстанції за результатом останнього звіту відповідача не встановлювався новий строк для подання звіту і, відповідно, за результатом його розгляду питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень не вирішено, колегія суддів доходить висновку про встановлення Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону нового строку для подання суду першої інстанції звіту про виконання рішення у цій справі.
З огляду на викладене, оскільки висновки суду не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким встановити Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону строк в тридцять днів з дня одержання даної ухвали для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №420/967/21.
Направити справу №420/967/21 до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду звіту Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло