ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
12 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/2105/21
провадження № 61-10599св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Вишгороденергобудтранс»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Саламон О. Б., та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Вишгороденергобудтранс» (далі - ПрАТ «Вишгороденергобудтранс») про встановлення факту правонаступництва, зобов`язання зробити перерахунок заробітної плати за 1986 рік, відшкодування збитків та моральної шкоди. 
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у червні 1986 року він приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС). Також, у червні 1986 року за період роботи йому було видано довідку про розмір нарахованої та виплаченої у зазначений період часу заробітної плати.
Наприкінці 2019 року йому стало відомо, що розрахунок та виплата йому заробітної плати за червень 1986 року зроблені невірно, без врахування рішень Уряду, з яких знято гриф «Таємно» та «Для службового користування», які регламентували порядок оплати праці у 30-кілометровій зоні відчуження, а саме: постанови Центрального Комітету Комуністичної партії Радянського Союзу (далі - ЦК КПРС), Ради Міністрів СРСР, Президії Верховної Ради СРСР (далі - ВР СРСР), Всесоюзної центральної ради професійних спілок (далі - ВЦРПС) від 07 травня 1986 року за № 524-156; постанови Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 07 травня 1986 року за № 153/10-43; постанови Ради Міністрів Української РСР (далі - РМ Української РСР) від 08 травня 1986 року № 168-5; пояснення Держкомпраці, Міністерства енергетики та електрифікації СРСР від 26 травня 1986 року; постанови РМ Української РСР від 30 травня 1986 року № 523; постанови РМ СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195; постанови РМ Української РСР та Української Ради профспілок від 10 червня 1986 року № 207-7.
28 грудня 2019 року він звернувся за роз`ясненнями до Міністерства соціальної політики України, яке повідомило, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження в 1986-1987 роках, підприємство, установа, організація на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно з законодавством і видати нову довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження для проведення перерахунку розміру пенсії.
Він звернувся до ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» із заявою щодо видачі довідки про підвищену заробітну плату, однак йому було відмовлено.
Виходячи з положень наведених вище рішень Уряду колишнього СРСР та Української РСР, він обчислив розмір заробітної плати за період своєї роботи у червні 1986 року, з урахуванням підвищеної на 100 % тарифної ставки, премії у розмірі 60 %, премії у розмірі 400 крб, та визначив розмір своєї пенсії за період з березня до грудня 2020 року та з січня до лютого 2021 року в розмірі 199 638,98 грн. Різниця між сумою фактично отриманої ним пенсії за вказаний період часу й сумою розрахованої ним пенсії становить 90 317,67 грн та є збитками, завданими йому.
Крім того, зазначив, що внаслідок відмови ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» у видачі довідки йому завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та моральних стражданнях, приниженні його честі та гідності, яку він оцінює в 50 000,00 грн.
Позивач просив суд:
 - встановити факт, що ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» є правонаступником Вишгородського Автотранспортного Виробничого Об`єднання «Південатоменергобудтранс) (далі - АТВО «Південатоменергобудтранс);
 - зобов`язати ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» зробити перерахунок заробітної плати за червень 1986 року у відповідності з законодавчими актами СРСР та УРСР про оплату праці у зоні відчуження в 1986-1987 роках та видати довідку відповідного зразка для Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФ України в м. Києві) на його ім`я;
 - зобов`язати ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» відшкодувати йому збитки у розмірі 90 317,00 грн та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.
 
Справа переглядалась судами неодноразово.
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт невірного нарахування йому заробітної плати за період роботи у зоні відчуження у червні 1986 року, заподіяння йому збитків та моральної шкоди.
Встановлені судом обставини не свідчать про неправильне нарахування позивачу заробітної плати за період його роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження в червні 1986 року та наявність обґрунтованих підстав для зобов`язання ПрАТ «Вишгороденергобудтранс», як правонаступника Вишгородського АТВО «Південатоменергобудтранс», зробити позивачу перерахунок його заробітної плати за червень 1986 року згідно із законодавчими актами СРСР та Української РСР про оплату праці у зоні відчуження в 1986-1987 роках.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт правонаступництва ПрАТ «Вишгороденергобудтранс», а решта вимог є похідними від встановлення цієї обставини.
Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів щодо неправильного нарахування позивачу заробітної плати за період його роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження в червні 1986 року й її перерахунку за червень 1986 року згідно із з законодавчими актами СРСР та Української РСР про оплату праці у зоні відчуження в 1986-1987 роках, є цілком обґрунтованими.
 
Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив із обов`язкових підстав для скасування передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку із неповідомленням позивача належним чином про місце, дату і час судового засідання.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивача не було належним чином повідомлено про місце, дату і час судових засідань призначених на 16 серпня 2021 року та 04 листопада 2021 року.
Ухвалюючи нове рішення та залишаючи без задоволення позов, апеляційний суд виходив з того, що в частині вимоги про встановлення факту правонаступництва ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» законодавством України передбачено інший порядок встановлення наявності правонаступництва, зокрема, ці дані мають міститись у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вони встановлюються судом лише у разі відсутності, натомість в даній справі вони простежуються, до того ж не вбачається, що від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача.
Позовна вимога про зобов`язання відповідача зробити перерахунок заробітної плати за червень 1986 року у відповідності з законодавчими актами СРСР та УРСР про оплату праці у зоні відчуження в 1986-1987 роках та видати довідку відповідного зразка для ГУ ПФ України в м. Києві на ім`я позивача також не підлягає задоволенню, оскільки після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно з постановою Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.
Вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводило нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.
Також, враховуючи, що позивач за час роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримував кошти у відповідній кратності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо нарахування йому заробітної плати за підвищеними до 100 відсотків тарифними ставками та посадовими окладами є безпідставною. При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що йому за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалася і виплачувалася зарплата з підвищенням на 100 відсотків тарифних ставок у зв`язку із складністю чи терміновістю робіт.
При вирішенні питання щодо нарахування премій, суд виходив з того, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалася відповідно до чинного на підприємстві (в організації) положення про преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 процентів тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7). Отже, розмір премії встановлювався для кожного працівника окремо відповідно до чинного на підприємстві (в організації) положення про преміювання. Зазначеними вище постановами не встановлювалось обов`язкове підвищення на 60 % розмірів премії кожному працівнику.
Що стосується врахування премії у розмірі 400 крб, то вона повинна була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. А довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати та премії, що зазначається у довідці, має відповідати та видається на підставі первинних документів.
Отже, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на встановлення позивачу граничного розміру премії (60 %) та призначення йому премії у розмірі 400 крб відповідно до діючих на той час нормативно-правових актів.
За таких обставин, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про заробітну плату за час виконання робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС із урахуванням заробітної плати за підвищеними до 100% тарифними ставками та посадовими окладами і премій у розмірі 60% та 400 крб.
Також, суд зазначив, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у вигляді збитків. Заявлений позивачем у позові розмір збитків не є обґрунтованим, він ґрунтується на припущеннях позивача та суперечить його поясненням, наданим в апеляційному суді.
Таким чином, позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням моральної шкоди, не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода та її розмір, тому доводи про заподіяння позивачу моральної шкоди є безпідставними та недоведеними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували вимоги постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 до спірних правовідносин.
Також, зазначив про наявність підстав для відступлення від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 357/566/17 (провадження № К/9901/23393/18) та від 12 червня 2020 року у справі               № 539/2282/16-ц (провадження № 61-46580св18), на які містяться посилання в постанові суду апеляційної інстанції, оскільки працівники, які працювали в                          30-кілометровій зоні, були відрядженими особами, відповідно до пояснень в листі Мінпраці та соцзахисту населення, мають право на заробітну плату за підвищеними тарифними ставками до 100 відсотків, виплату премії в розмірі 60 % та премії для заохочення працівників не більше 400 крб.
 
Відзив на касаційну скаргу від ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2023 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (1 категорія) та є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС.
 
Деснянський районний суд міста Києва своїм рішенням від 07 червня 2018 року у справі № 754/2166/18 заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнив частково.
Встановив факт того, що  ОСОБА_1 був залучений до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 06 до 25 червня 1986 року.
 
24 липня 2018 року Деснянське управління праці та соціального захисту населення міста Києва видало ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
 
У червні 1986 року ОСОБА_1 працював автоелектриком у Чорнобильській філії Автотранспортного виробничого об`єднання «Південатоменергобудтранс» (далі - АТВО «Південатоменергобудтранс»), яке є структурним підрозділом зазначеного об`єднання.
 
Наказом Виробничого будівельно-монтажного об`єднання «Укренергобуд» (далі - ВБМО «Укренергобуд») від 25 жовтня 1988 року № 17 АТВО «Південатоменергобудтранс» реорганізовано в АТВО «Укренергобудтранс».
 
Наказом ВБМО «Укренергобуд» від 03 липня 1989 року № 102 Чорнобильську філію реорганізовано у Чорнобильську автоколону та передано у відання Київського автотранспортного підприємства Автотранспортного виробничого об`єднання «Укренергобудтранс» (Київське АТП АТВО «Укренергобудтранс»).
 
Наказом ВБМО «Укренергобуд» від 30 травня 1991 року № 38 Київське АТП виділено зі складу АТВО «Укренергобудтранс» та підпорядковано тресту «Київенергобуд» та у пункті 3.1 зазначеного наказу визначено передати тресту «Київенергобуд» станом на 01 червня 1991 року Київське АТП та Чорнобильську автоколону.
 
У подальшому АТВО «Укренергобудтранс» змінило форму власності з державної на приватну, змінило назву на Відкрите акціонерне товариство «Вишгороденергобудтранс» (далі - ВАТ «Вишгороденергобудтранс») та на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 20 квітня 2011 року перейменовано у ПрАТ «Вишгороденергобудтранс».
 
10 червня 1996 року ВАТ «Вишгороденергобудтранс» видало ОСОБА_1 довідку № 55 про розмір виплаченої йому заробітної плати за період роботи в зоні відчуження у Чорнобильському філіалі АТВО «Укренергобудтранс» на посаді автоелектрика з 06 до 25 червня 1986 року.
 
10 грудня 1996 року ВАТ «Вишгороденергобудтранс» видало ОСОБА_1 довідку № 161, з огляду на яку заробіток ОСОБА_1 за червень 1986 року                                             в 30-кілометровій зоні відчуження вахтовим методом склав 1 595,83 крб.
 
ОСОБА_1 отримував пенсію з інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, призначену за нормами Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була обчислена із заробітної плати за роботу в зоні відчуження у червні 1986 року на підставі довідки про заробіток від 10 грудня 1996 року № 161, виданої ВАТ «Вишгороденергобудтранс», яка знаходиться у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .
 
Листом від 01 вересня 2020 року ГУ ПФУ в місті Києві повідомило ОСОБА_1 про неможливість проведення перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату від 10 грудня 1996 року № 161 за період роботи в зоні відчуження первинними документами, у зв`язку з відсутністю первинних документів. Крім того, зазначило, що з 01 вересня 2020 року здійснено розрахунок його пенсії з інвалідності ІІ групи в розмірі фактичних збитків, обчисленої відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» без урахування заробітної плати, отриманої за роботу в зоні відчуження.
 
11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» із заявою, в якій просив надати розпорядження про проведення перерахунку його заробітної плати за червень 1986 року, а саме застосувати для обрахунку заробітної плати тарифну ставку збільшену на 100 %, встановити розмір премії 60 % підвищеної тарифної ставки, провести доплату за роботу в понадурочний час у вихідні дні та додати до його заробітної плати премію в розмірі 400 крб., враховуючи великий обсяг робіт, якісне та своєчасне їх виконання.
 
Листами від 25 лютого 2020 року № 06 та від 04 березня 2020 року № 09 ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» повідомило ОСОБА_1 про неможливість видачі йому довідки про підвищену заробітну плату за період роботи з 06 до 25 червня 1986 року у Чорнобильському АТП у зв`язку з відсутністю первинних документів, а саме особових рахунків щодо нарахування заробітної плати та табелів обліку робочого часу. Також, йому повідомлено, що ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» не є правонаступником Чорнобильського філіалу та про необхідність звернення з питань отримання довідок до тресту «Київенергобуд» або Київського АТП.
Відповідно до архівної довідки Деснянської районної державної адміністрації в місті Києві від 10 березня 2020 року № 181 документи з кадрових питань (особового складу) ВАТ «Київенергобуд» (Управління будівництва Чорнобильської АЕС), ліквідованого як банкрута, за 1985-2012 роки були прийняті на зберігання до архівного відділу Деснянської районної державної адміністрації в місті Києві відповідно до акта від 17 лютого 2014 року № 278. Повнота переданого архівного фонду незадовільна. Документи про шкідливі умови праці на зберігання до архівного відділу не надходили. Також відсутні табелі обліку робочого часу працівників, задіяних на роботах зі шкідливими умовами праці.
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення
 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
 
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
 
Суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій статті 315 ЦПК України.
 
Вимоги до змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, викладено у частині першій статті 319 ЦПК України.
 
Так, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
 
Виходячи зі змісту позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення позивач фактично намагається довести правонаступництво ПрАТ «Вишгороденергобудтранс» після АТВО «Південатоменергобудтранс». Встановлення цього факту йому потрібне для перерахунку заробітної плати за червень 1986 року відповідно до законодавчих актів СРСР та Української РСР про оплату праці у зоні відчуження в 1986-1987 роках та видачі довідки відповідного зразка на його ім`я для ГУ ПФУ в місті Києві.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено і не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що у червні 1986 року ОСОБА_1 працював автоелектриком в АТВО «Південатоменергобудтранс», яка являлась структурним підрозділом зазначеного об`єднання.
 
Наказом ВМБО «Укренергобуд» від 25 жовтня 1988 року № 17 АТВО «Південатоменергобудтранс» реорганізовано в АТВО «Укренергобудтранс».
 
Наказом ВБМО «УЕБ» від 03 липня 1989 року № 102 Чорнобильську філію реорганізовано у Чорнобильську автоколону та передано у відання Київське АТП АТВО «Укренергобудтранс».
 
Наказом ВБМО «Укренергобуд» від 30 травня 1991 № 38 Київське АТП виділено з складу АТВО «Укренергобудтранс» та підпорядковано тресту «Київенергобуд». У пункті 3.1 зазначеного наказу визначено передати тресту «Київенергобуд» станом на 01 червня 1991 року Київське АТП та Чорнобильську автоколону.
 
У подальшому АТВО « Укренергобудтранс» змінило форму власності з державної на приватну, змінило назву на ВАТ «Вишгороденергобудтранс» та на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 20 квітня 2011 року перейменовано у ПрАТ «Вишгороденергобудтранс».
 
Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутні підстави для встановлення факту правонаступництва ПрАТ «Вишгороденергобудтранс», оскільки законодавством України визначено інший порядок встановлення наявності правонаступництва, зокрема, ці дані мають міститись у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вони встановлюються судом лише у разі відсутності. Однак у справі, що переглядається, ці дані простежуються. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що від встановлення факту правонаступництва залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити дії 
 
Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
 
Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження                                              в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
 
Пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
 
Після аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних документів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанова Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанова Ради Міністрів Української РСР від 10 червня 1986 № 207-7 та інші.
 
У зазначених нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які у 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
 
Пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» установлено надати право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах щодо ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за підвищеними до 100 відсотків тарифними ставками (відрядними розцінками) та посадовими окладами.
 
Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.
 
Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.
 
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року                         № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207/7), провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 відсотків тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
 
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 № 153/10-43 премія за роботу в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 процентів тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).
 
Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно з постановою Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.
 
Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводило нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.
 
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 539/2282/16-ц (провадження № 61-46580св18), від яких ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції відступити. Однак, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від зазначених висновків.
 
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 за час роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримував кошти у відповідній кратності, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача щодо нарахування йому заробітної плати за підвищеними до 100 відсотків тарифними ставками та посадовими окладами є безпідставною.
 
При цьому, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що йому за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалася і виплачувалася зарплата з підвищенням на 100 відсотків тарифних ставок у зв`язку із складністю чи терміновістю робіт.
 
При вирішенні питання щодо нарахування премій суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалася відповідно до чинного на підприємстві (в організації) положення про преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 процентів тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7). Отже, розмір премії встановлювався для кожного працівника окремо відповідно до чинного на підприємстві (в організації) положення про преміювання. Зазначеними вище постановами не встановлювалось обов`язкове підвищення на 60 % розмірів премії кожному працівнику.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про заробітну плату за час виконання робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС із урахуванням заробітної плати за підвищеними до 100 відсотків тарифними ставками та посадовими окладами і премії, підвищеної на 60 відсотків тарифної ставки.
 
Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
 
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, яка набрала чинності з 01 січня 2012 року, затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
 
Вказаний Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку із втратою годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатись, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
 
Для розрахунку пенсії по інвалідності, виходячи із заробітку за роботу в зоні відчуження, необхідно надати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, первинні документи того періоду, які підтверджують дану роботу та отриману заробітну плату.
 
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.
 
У разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
 
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1210, в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.
 
Згідно з статтею 15 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
 
Пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією.
 
Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати, що зазначається у довідці, має відповідати та видається на підставі первинних документів, а орган пенсійного фонду має право перевірити обґрунтованість її видачі.
 
Отже, обчислення пенсій відповідно до Закону здійснюється на підставі довідок про заробітну плату, які відповідно до статті 15 вказаного Закону видаються установами та організаціями на підставі первинних документів (особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату). Підставою для проведення розрахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження є первинні документи про нараховану заробітну плату та фактичну тривалість роботи безпосередньо в зоні відчуження.
 
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 357/566/17 (провадження № К/9901/23393/18), від яких ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції відступити. Однак, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від зазначених висновків.
 
З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження (зона ІІ) з 06 червня 1986 року до 25 червня 1986 року була нарахована в кратному розмірі (кратність 4) та здійснено доплату за роботу в надурочний час, вихідні та святкові дні. З довідки від 10 червня 1996 року № 55 вбачається, що фактична заробітна плата ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження, із якої визначається пенсія, обрахована з урахуванням розміру премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження.
 
Отже, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на встановлення ОСОБА_1 граничного розміру премії (60 %) та призначення йому премії у розмірі 400 крб відповідно до діючих на той час нормативно-правових актів.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що відсутні також підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача на підставі статті 22 ЦК України заподіяних йому збитків, оскільки позовні вимоги щодо нарахування позивачу заробітної плати за підвищеними до 100 відсотків тарифними ставками та посадовими окладами, а також щодо відсутності обов`язкового нарахування премій є безпідставними. Крім того, заявлений позивачем у позові розмір збитків не є обґрунтованим, він ґрунтується на його припущеннях. Також, на підставі зазначеного відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько 

Д. Д. Луспеник