Постанова
Іменем України
17 січня 2024 року            
м. Київ
апеляційне провадження №22-ц/824/4202/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Деснянського районного суду м. Києва
від 04 вересня 2023 року
у цивільній справі №754/290/20 Деснянського районного суду м. Києва
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
про повернення коштів,
                                              У С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), посилаючись на те, що унаслідок скасування апеляційним судом постанови суду першої інстанції про притягнення винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, цивільна відповідальність якої не була застрахована, підстава, на якій було здійснено виплату страхового відшкодування, відпала, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, який вказував на відсутність підстави для виплати страхового відшкодування. На думку представника позивача, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» єдиним доказом  виникнення у МТСБУ обов`язку здійснення виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, є постанова суду про визнання особи винною у порушенні Правил дорожнього руху. Вважав, що оскільки апеляційним судом скасовано постанову суду першої інстанції про притягнення учасника ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, до адміністративної відповідальності, то у МТСБУ не виникає обов`язку по відшкодуванню шкоди, завданої при експлуатації  забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільна-правова відповідальність відповідно до закону.
За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянський районний суд м. Києва від 04 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач, діючи через представника ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання МТСБУ судових документів 06.12.2023, та відзивом на апеляційну скаргу надісланим представником відповідача  на адресу суду 11.12.2023.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.11.2016 по               вул. Сергієнка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Audi А6, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , транспортного засобу ToyotaPrado, д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортного засобу Mazda, д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 .
В результаті ДТП автомобіль Mazda, д.н.з. НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля ОСОБА_1 була завдана матеріальна шкода, розмір якої становить 68 224,82 грн, що підтверджується звітом №38/12/16 про оцінку автомобіля.
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2016 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
На момент ДТП водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Станом на 29.11.2016 автомобіль Mazda, д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований за полісом №АЕ/7715860 з лімітом страхового відшкодування в 100 000 грн.
Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. ОСОБА_1 з метою отримання відшкодування звернулась до Моторного (транспортного) бюро України з відповідною заявою.
У зв`язку із настанням події, передбаченої ст. 41 Закону МТСБУ 28.04.2017 здійснило виплату відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі                  68 224,82 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3808рв від 28.04.2017 та на рахунок ФОП ОСОБА_5 за послуги аварійного комісара у розмірі 550 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16/12/16рв від 26.12.2016.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2017 постанову Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2016 скасовано, а провадження закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Моторне (транспортне) страхове бюро України, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалося на те, що відпала підстава за якої було сплачено кошти відповідачу, оскільки провадження у справі у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_2 , закрито на підставі ст. 38 КУпАП.
Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки скаржник помилково вважає, що єдиним доказом вини заподіювача шкоди є судове рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Так, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 липня 2018 року у справі №910/20412/16, прийнятій за результатом розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди. 
Також у вищезазначеній постанові Верховний Суд, відхиляючи доводи касаційної скарги заявника, звернув увагу й на те, що відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом вини заподіювача шкоди. 
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 29 листопада 2016 року в м. Києві по вул. Сергієнка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_2 , транспортного засобу «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортного засобу «Мазда 6», д.н.з., що належить відповідачу ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Судом також встановлено, що 30.05.2017 за зверненням адвоката Совершенного Р. П. до Україно-Німецького підприємства «ДЕКРА Експерт» було надано висновок експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження по факту ДТП. Висновки №ДА/10-17 експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження по факту ДТП з участю автомобілів Audi-A6, д.н.з. НОМЕР_1 , Mazda-6, д.н.з.   НОМЕР_3 та Toyota-Prado, д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 30.05.2017 судовим експертом Головіним А. М.
У висновку №ДА/10-17 експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження по факту ДТП з участю автомобілів Audi-A6, д.н.з.НОМЕР_1 , Mazda-6, д.н.з.   НОМЕР_3 та Toyota-Prado,                             д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 30.05.2017 судовим експертом Головіним А. М. зазначено, що:
«Обидва контакти автомобіля Audi-А6 спочатку з припаркованим автомобілем Mazda-6, а потім з автомобілем Toyota-Prado відбулися на стороні зустрічного (по відношенню до напрямку слідування автомобіля Audi-А6) руху відповідно перед та навпроти виїзду з прилеглої території біля будинків. При цьому на момент ДТП сторона руху напрямку слідування автомобіля Audi-A6 доволі широкої дороги (понад 9 м) була повністю перекрита припаркованими автомобілями та невстановленим автомобілем, який рухався зі зниженням швидкості поблизу осьової, що поділяє зустрічні напрямки.
Версія водія ОСОБА_4 щодо того, що на момент ДТП його автомобіль був припаркований з технічно обґрунтованою. Пояснення, надані 29.11.2016 водіями ОСОБА_2 (автомобіль Audi-А6) та ОСОБА_6 (автомобіль Toyota-Prado) на місці пригоди, з урахуванням оглядових фото з місця події, виконаних після ДТП, є технічно обґрунтованими за деякими несуттєвими виключеннями. З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, комплекс відомостей щодо розвитку подій перед і під час ДТП, викладених водієм автомобіля Audi-A6 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та постанові Апеляційного суду міста Києва від 31.03.2017, в переважній більшості є взаємовиключними і технічно необґрунтованими. З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, комплекс відомостей щодо розвитку подій перед і під час ДТП, наданих водієм автомобіля Toyota-Prado ОСОБА_6 в постанові Апеляційного суду міста Києва від 31.03.2017, є взаємовиключними і технічно необґрунтованими.
Відповідно до вимог п. 15.2. Правил дорожнього руху України (ПДР) водієві автомобіля Mazda-6 ОСОБА_4 належало припаркувати автомобіль Mazda-6 якомога правіше з можливістю забезпечення оглядовості з боку виїзду з прилеглої території так і з урахуванням можливості проходу пішоходів по тротуару. Відповідно до вимог п. п. 1.5., 2.3.б), 12.1. та 13.1. ПДР водієві автомобіля Audi-A6 ОСОБА_2 , рухаючись у складних дорожніх умовах, належало враховувати дорожню обстановку (припарковані з його сторони руху автомобілі) і тому йому слід було спочатку переконатися у тому, що невстановлений попутний автомобіль не буде повертати наліво в напрямку в`їзду на прилеглу територію, а водій автомобіля Toyota-Prado на цьому ж в`їзді бачить і пропускає автомобіль Audi-А6, надалі необхідно було підтримувати безпечну швидкість і застосувати такі прийоми керування (без різких поворотів керма і різкого гальмування щоб уникнути заносу на слизькій дорозі) та навпроти виїзду з прилеглої території біля будинків лише у випадку достатнього коридору (з дотриманням безпечних інтервалів по відношенню до невстановленого автомобіля і припаркованого автомобіля Mazda-6) проїхати прямо і у випадку неможливості такого безпечного проїзду своєчасно знизити швидкість позаду невстановленого автомобіля аж до повної зупинки. Відповідно до вимог п. п. 1.5., 2.3.6) та 10.2. ПДР водієві автомобіля Toyota-Prado ОСОБА_6 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території в складних дорожніх умовах, належало дати дорогу автомобілям, що рухалися по вул. Івана Сергієнка, яким би його діями могла бути створена небезпека або перешкода для руху.
З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, аварійна дорожня ситуація на широкій дорозі при першому контакті ТЗ - наїзді автомобіля Audi-А6 на припаркований майже повністю на зустрічному тротуарі автомобіль Mazda-6 стала наслідком одноособових дій водія ОСОБА_2 , що суперечили вимогам п. п. 1.5., 2.3.б), 12.1. та 13.1. ПДР. З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, аварійна дорожня ситуація по другому контакту між автомобілями Audi-A6 та Toyota-Prado створювалася одночасно діями водія автомобіля Audi-A6                  ОСОБА_2 , які суперечили вимогам п. п. 1.5., 2.3.б), 12.1. та 13.1. ПДР, та діями водія автомобіля Toyota-Prado ОСОБА_6 , які суперечили вимогам п. п. 1.5., 2.3.б) та 10.2. ПДР».
Також судом досліджено Висновок експерта №24179/24180/20-52 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 03.07.2023, в якому зазначено, що: «Місце первинного контакту автомобілів Audi та Toyota знаходилося дещо перед розташуванням осипу деталей кузова (що вбачається з фотознімків з місця пригоди) по напрямку переміщення автомобіля Audi. В свою чергу, місце первинного контакту автомобілів Audi та Mazda вірогідніше за все знаходилося дещо перед кінцевим розташуванням автомобіля Audi, в районі кінцевого розташування автомобіля Mazda. Встановити більш точно розташування місця зіткнення вказаних автомобілів в рамках даного дослідження не видається за можливе, оскільки відсутня будь-яка слідова інформація, яка б в категоричній формі вказувала б на розташування даних транспортних засобів в процесі їх зближення чи після контактного переміщення (першочергово, слідів переміщення автомобілів по опорній поверхні). Вирішити поставлені питання, щодо стану (статичного чи динамічного) автомобіля Mazda на момент виникнення даної пригоди, а також послідовності контактування автомобілів Audi, Mazda та Toyota, за наданим на дослідження обсягом матеріалів справи не можливо, з причин наведених в дослідницькій частині. Можливо лише вказати, що за умов та обставин наведених в дослідницькій частині, ймовірніше за все автомобіль Mazda на момент його контактування з автомобілем Audi знаходився в статичному (нерухомому) або близькому до нього стані. Вирішити поставлені питання щодо регламентації та оцінки дій учасників пригоди (водіїв автомобілів Audi, Mazda та Toyota                                   ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно) в категоричній формі в повному обсязі виходячи з характеристик виникнення пригоди, що викладені в наданих на дослідження матеріалах справи (на використання яких наявне посилання в ухвалі суду від 12.04.2021, що була надана у відповідь на клопотання експертів), не можливо з причин наведених в дослідницькій частині. Можливо лише вказати, що умов наведених в дослідницькій частині (а саме за умов та обставин виникнення даної пригоди, що викладені в якості вихідних даних, у заяві представника відповідача ОСОБА_4 (на використання якої наявне посилання в ухвалі суду від 12.04.2021, що була надана у відповідь на клопотання експертів)): дії водія автомобіля Audi ОСОБА_2 доцільно регламентувати у відповідності до вимог п. 12.1 ПДР України, а дії водія автомобіля ОСОБА_7 - у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України. В свою чергу, за вказаних умов та характеристик виникнення даної пригоди, в ПДР України не передбачено дій водія нерухомого транспортного засобу, направлених на уникнення пригоди; в даній дорожній обстановці, дослідження питання технічної можливості попередження ДТП з боку водія автомобіля Audi                          ОСОБА_2 та водія автомобіля Toyota ОСОБА_6 експертним шляхом є методично недоцільним; сказана можливість забезпечувалась в випадку дотримання вказаним водієм автомобіля Audi вимог п. 12.1 ПДР України та водієм автомобіля Toyota вимог п. 10.2, для чого в них не було перешкод технічного характеру (в наданих на дослідження матеріалах справи відсутні дані його будь-яких обставин, що перешкоджали водіям даних транспортних засобів виконати вимоги наведеного вище пункту). В свою чергу, за наведених умов виникнення пригоди, у експертів немає підстав технічного характеру вважати, що уникнення даної пригоди визначались дотриманням водієм автомобіля Mazda ОСОБА_4 вимог ПДР України; дії водія автомобіля Audi ОСОБА_2 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, та дана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (принаймні контактування автомобілів Audi та Mazda). В категоричній формі оцінити дії водія автомобіля Toyota ОСОБА_6 відносно вимог п. 10.2 ПДР України (та відповідно можливість уникнення даної пригоди шляхом дотримання вимог вказаного пункту) в рамках даного дослідження не можливо з причин наведених в дослідницькій частині. В діях водія автомобіля Mazda                     ОСОБА_4 невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, не вбачає.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідач правомірно отримав страхове відшкодування, а підстави отримання не відпали, оскільки третя особа   ОСОБА_8 є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Як вже вказувалося вище, 29 листопада 2016 року в м. Києві по вул. Сергієнка, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , транспортного засобу ToyotaPrado, д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортного засобу Mazda, д.н.з. НОМЕР_3 , що належить                        ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
На  момент ДТП цивільно-правова ОСОБА_9  не була застрахована.
Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Пунктом  36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV  передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно із п.п. 1.3. ст. 1 Закону №1961-IV, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
У відповідності до вимог ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Наявність правових підстав настання цивільно-правової відповідальності у власника транспортного засобу Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_2 полягає в наступному.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме,  шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Автомобіль Audi А6, д.н.з. НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_5 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , належить третій особі                       ОСОБА_2 , та згідно з положенням ч. 1 ст. 1187 ЦК України відноситься до джерела підвищеної небезпеки, оскільки його діяльність створює підвищену небезпеку, як для особи, яка здійснює таку діяльність, так і для інших осіб.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
За змістом зазначеної норми закону до підстав звільнення від відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки належать заподіяння шкоди внаслідок: а) непереборної сили; б) умислу потерпілого.
 
Поняття непереборної сили міститься у ч. 1 ст. 263 ЦК України, відповідно до якої непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Наявність умислу потерпілого означає свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки. Інші загальні підстави звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду, в тому числі відсутність вини завдавача шкоди, не застосовуються, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.
 
Отже, згідно з положеннями цивільного законодавства відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини.
 
Разом з цим, необхідно брати до уваги і той факт, що автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , під час виникнення ДТП не рухався та був припаркований на тротуарі, таким чином не створюючи підвищену небезпеку ні для володільця, ні для інших осіб.
 
Дані обставини підтверджуються матеріали справи про адміністративне правопорушення №753/22999/16 (том 1, а. с. 91-120), зокрема: схемою ДТП, поясненнями учасників ДТП, висновком №ДА/10-17 експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження по факту ДТП з участю автомобілів Audi-A6, д.н.з.  НОМЕР_4 , Mazda-6, д.н.з. НОМЕР_3 , та Toyota-Prado, д.н.з.  НОМЕР_2 , складеного 30.05.2017 судовим експертом Головіним A. M. (том 1, а. с. 125-137), висновком експертів за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи у цивільній справі №754/290/20 від 03.07.2023 за №24179/24180/20-52 (том 2, а. с. 9-16).
 
Тому, сам по собі факт відсутності рішення суду про визнання                     ОСОБА_2 виним в порушенні Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності в даному випадку, а відтак і звільнення позивача від обов`язку відшкодувати потерпілому завдану шкоду в порядку та з підстав, передбачених Законом №1961-IV.
 
Погодні умови або інші обставини даної ДТП не відносяться до випадків непереборної сили. Також, шкода не була заподіяна внаслідок умислу  ОСОБА_10 .
 
З огляду на вищенаведені положення ЦК України, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме третю особу ОСОБА_2 або позивача довести, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
 
Особливі правила статті 1187 ЦК України діють в тому випадку, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
 
Таким чином, відсутність постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення не звільняє останнього від цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду джерелом підвищеної небезпеки, власником якого він виступає.
 
З урахуванням наведеного, наявні всі правові підстави стверджувати про настання у ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності та виникнення деліктного зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої майну ОСОБА_1 джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є ОСОБА_2 .
 
Висновки дослідження також підтверджують виникнення цивільно-правової відповідальності у власника транспортного засобу Audi А6, державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час скоєння ДТП застрахована не була.
 
Відповідно до ч. 2 п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
МТСБУ у встановленому Законом порядку здійснила оцінку шкоди, завданої відповідачу пошкодженням автомобіля MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_3 , та здійснило регламентну виплату на користь потерпілої ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 41 Закону №1961-IV.
 
Наведені вище підстави вказують на законність набуття відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 68224,82 грн, як регламентної виплати, здійсненої позивачем у відповідності до положень ст. 6, 23, 28, 29, 41 Закону №1961-IV та норм ст. 1166, 1187 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановивши вищевказані обставини та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку із скасуванням рішення суду про притягнення учасника ДТП, цивільно-правова відповідальність якої не застрахована, не відпали правові  підстави по відшкодуванню шкоди, завданої в ДТП за участі                  ОСОБА_2 .
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
                                               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                      О. Ф. Мазурик
Судді                                                                                   О.В. Желепа
                                                                                             О.В. Немировська