ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/13342/20  Номер провадження 22-ц/814/809/24	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Максимова Миколи Ігоровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2023 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     установив:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 23.02.2011 року у розмірі 25 191,76 грн.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 23.02.2011 року у розмірі 25 191,76 грн і судовий збір у сумі 2 102,00 грн, а всього 27 293,76 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Максимов М.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, так як застосування положення ч.1 ст.634 ЦК України у спірних правовідносинах є неприпустимим і таким, що суперечить практиці Верховного Суду.
З посиланням на постанову ВС від 27.08.2020 у справі №188/1815/17 та постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17 стверджується про недоведеність факта узгодження банком із відповідачкою усіх істотних умов кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачка ознайомилася і погодилася із витягом з Тарифів та витягом з Умов, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Звертається увага, що відповідачка не отримувала від АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 12 000 грн, а виписка з банківського рахунку, яка підтверджує реальну передачу відповідачці такої суми, відсутня в матеріалах справи.

Правом подачі відзиву позивач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
       З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12), яка не містить умов отримання і повернення кредитних коштів.
У той же день ОСОБА_1 підписала довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN50000041301632 (а.с.13), яка містить, зокрема такі умови: тип карти, тип кредитної лінії, пільговий період, валюта карткового рахунку, розрахунок процентів на залишок власних коштів, базова процентна ставка на місяць, розмір комісії, розмір щомісячних платежів, штрафна санкції, тощо.
З лютого 2011 року ОСОБА_1 видано вісім кредитних карток, остання – 03 грудня 2018 року зі строком дії до вересня 2022 року (а.с.10).
З лютого 2011 року розмір кредитного ліміта змінювався чотирнадцять разів, зокрема 30 грудня 2018 року кредитний ліміт збільшений до 12 000 грн, а 06 травня 2019 року – зменшений до 0,00 грн (а.с.4).
До матеріалів справи долучений витяг з Умов та правил надання банківських послуг за станом на 06 березня 2010 року (а.с.14-36).
До матеріалів справи долучена виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з лютого 2011 року по 01 червня 2020 року (а.с.48-56).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.02.2011 розмір заборгованості складає 25 191,76 грн, з яких заборгованість за тілом кредита - 18 547,39 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 18 545,39 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 6 644,37 грн (а.с.4-6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:
«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Справа розглянута судом першої інстанції за відсутності представників сторін.
При цьому відповідачкою надано відзив до суду першої інстанції, в якому вона заперечувала існування заборгованості за кредитним договором, а також факт обізнаності з Умовами та правилами надання банківських послуг.
Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, при вирішенні цього спору необхідно виходити з того, що Банком суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідачка (позичальниця) на час укладення кредитного договору була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові. Тобто відсутні докази про те, що сторони у належний спосіб визначили умови нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Долучена до справи копія довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN50000041301632, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.13), не може бути прийнята до уваги як доказ узгодження між сторонами усіх істотних умов договору кредита, зокрема у частині нарахування і сплати відсотків, з огляду на те, що у позові і у розрахунку заборгованості (а.с.4-9) обгрунтування порядку нарахування і сплати процентів за користування кредитом виконане на підставі положень (пунктів) Умов та правил надання банківських послуг. 
Перевіряючи обгрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, апеляційний суд керується такими міркуваннями. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.48-56), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.
Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, у довідках про зміну кредитного ліміту, відповідачкою не спростована у встановлений цивільним процесуальним законом спосіб. 
Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що за період з 23.02.2011 по 01.06.2020 ОСОБА_1 використано 109 277 грн 11 коп. кредитних коштів і повернуто на картковий рахунок 94 107 грн 97 коп.
Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачкою коштів – 109 277 грн 11 коп., і сукупний розмір сплачених відповідачкою коштів за весь період користування коштами у розмірі 94 107 грн 97 коп., слід визначити  заборгованість за тілом кредита у сумі 15 169 грн 14 коп.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.
Оцінюючи заяву адвоката Максимова М.І., представника ОСОБА_1 , про застосування строків давності, апеляційний суд керується висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 17 квітня 2018 року (справа № 200/11343/14-ц), згідно яких «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.»
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 15 січня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилася із матеріалами справи, отримала ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви із додатками (а.с.84,85).
21 січня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на позов (а.с.72-78), у якому не заявила про застосування наслідків пропуску строку давності.
Рішення у справі ухвалено судом першої інстанції 05 вересня 2023 року, отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості подати суду заяву про застосування строку давності. З огляду на наведене посилання адвоката Максимова М.І. на юридичну неграмотність його довірительки не можна вважати об`єктивною обставиною, що призвела до порушення принципу рівності сторін. 
Зважаючи на встановлене, рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь банка 15 169 грн 14 коп. заборгованості за тілом кредита.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», подаючи позовну заяву до суду, сплатив 2 102 грн судового збору (а.с.47). 
Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 60,21%.
Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідачки 2 102 : 100 х 60,21 % = 1 265,61 грн судових витрат, тобто з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 265,61 грн судового збору.
Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 сплатила 3 153 грн судового збору (а.с.146А).
Апеляційну скаргу задоволено на 39,79%.
Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 3 153 : 100 х 39,79 % = 1 254,58 грн судових витрат, тобто з АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 1 254,578 грн судового збору.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 265,61 грн, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 254,58 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1 265,61 - 1 254,58 = 11,03 грн, а також звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати АТ КБ «ПриватБанк» частину судового збору.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Максимова Миколи Ігоровича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає:  АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер:  НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредита у розмірі 15 169 грн 14 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 11 грн 03 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 січня 2024 року.

Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов 

     Судді                                                                     А.І.Дорош

В.М. Триголов