ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року
м. Харків
справа № 638/10466/20
провадження № 22-ц/818/215/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 
особа дії якої оскаржуються - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
боржник - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_2 , 
за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2023 року, постановлену суддею Семіряд І.В.,
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною відмову у відкритті виконавчого провадження, оформлену повідомленням старшого державного виконавця та зобов`язати уповноважену особу Шевченківського ВДВС розглянути питання про відкриття виконавчого провадження. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Березньова Артема Сергійовича при винесенні повідомлення №б\н від 25.07.2023 про повернення виконавчого документа №638/10466/20 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання, зобов`язавши державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право) стягувача ОСОБА_1 . У задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання уповноваженої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) відкрити виконавче провадження– відмовлено.
В апеляційній скарзі державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Березньов А.С. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга вмотивована тим, що ухвала суду постановлена без повного з`ясування дійсних обставин справи. Зауважує, що державний виконавець дії у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки у виконавчому документі не було всзначено законного представника неповнолітньої особи ОСОБА_3 підстав для відкриття виконавчого провадження не має.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із ухвалою суду в частині відмови у задоволенні скарги, тому ухвала суду в цій частині не переглядається.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі відомостей щодо законного представника неповнолітнього не може бути підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2021 у справі №638/10466/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користування та розпорядженні квартирою шляхом примусового виселення – задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 з зазначеної квартири. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору по 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп з кожного.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.05.2023 рішення Дзержинського районного суду м.Харкова залишено без змін.
14.06.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11 липня 2023 року ОСОБА_1 направив виконавчий лист до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові.
25.07.2023 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові Березньовим А.С. прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Підставою прийняття державним виконавцем повідомлення про повернення стало те, що у виконавчому документ не визначено законного представника неповнолітнього боржника.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
У пункті 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Таким чином в Законі України «Про виконавче провадження» чітко визначено вимоги до виконавчого документу. Вимоги щодо зазначення у виконавчому документі законного представника боржника Законом не передбачено.
Крім того відповідно до вимог статті 11 вказаного Закону, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

У виконавчому провадженні можуть брати участь кілька стягувачів або боржників. Кожен з них щодо іншої сторони має право брати участь у виконавчому провадженні самостійно або може доручити участь у виконавчому провадженні одному із співучасників.

Представництво — це правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Потреба в представництві виникає тоді, коли особа, яку представляють в силу закону (наприклад, через відсутність дієздатності) або конкретних життєвих обставин (через хворобу, відрядження, зайнятості) не може особисто здійснювати свої права і обов`язки, але часто до послуг представників звертаються заради того, щоб скористатися спеціальними знаннями і досвідом представника, заощадити час і засоби і т. п.
Законним є представництво інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних судом недієздатними та безвісно відсутніми, а підставами для допуску законних представників відповідно будуть: свідоцтво про народження дитини або рішення суду, акт про призначення опікуном або піклувальником, а також опікуном майна.

Характерними ознаками законного представництва, по-перше, є те що представник і його повноваження встановлюються нормативними актами (цивільними, господарськими, сімейними). Наприклад, батьки, опікуни виступають представниками недієздатних осіб, малолітніх до 14 років у зв`язку з прямою вказівкою закону. По-друге, особа, яку представляють, не бере участі в призначенні представника і не може особисто скасувати чи змінити повноваження представника, оскільки ці повноваження визначені законом.

Представництво сторін у виконавчому провадженні визначено статтею 12 вищевказаного закону, згідно якої сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь громадянина у виконавчому провадженні не позбавляє його права мати представника, за винятком випадку, коли боржник зобов`язаний згідно з рішенням вчинити певні дії особисто.

Неповнолітні та особи, визнані судом недієздатними, здійснюють свої права та виконують обов`язки у виконавчому провадженні відповідно до вимог закону.

Рішення суду, що підлягає виконанню, ухвалено також щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 та законними представниками свого сина.

Жодних особливостей оформлення виконавчого листа, боржником за яким є неповнолітній, законом не передбачено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,368,369,375,381,382,383,384,389 ЦПК Українисуд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови виготовлено 17.01.2024