справа № 577/3840/23
провадження № 22-ц/824/7755/2024
головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж. І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         12 березня 2024 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2023 року АТ «КБ «Глобус» звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 11 липня 2018 року, зі змінами, в розмірі 58 492,49 грн, а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2023 року позов АТ «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний банк «Глобус» заборгованість за договором на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 11 липня 2018 року, зі змінами, в розмірі 58 492 грн 49 коп.Стягнено із    ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний банк «Глобус» судовий збір в розмірі 2 694 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн. 
У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Процай В.М. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2023 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року представнику ОСОБА_1 - Процаю В.М. відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення суду від 3 жовтня 2023 року.
Роз`яснено, що відмова в прийнятті заяви про перегляд заочного рішення не перешкоджає відповідачу оскаржити рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Процай В.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що постановляючи ухвалу від про відмову у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення, яка не передбачена Главою 11 ЦПК України, суд допустив порушення ч. З ст. 287 ЦПК України.
Зазначає, що суд, постановляючи ухвалу не врахував, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення є залишення заяви без задоволення, або ж (хоч це і не передбачено ст. 287 К України) повернення такої заяви, яка може бути оскаржена в апеляційному поряд відповідно до статті 353 ЦПК України.
Звертає увагу, що Київським апеляційним судом ухвалою від 18 січня 2024 року було роз`яснено, що відповідач має право звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2023 року, яка по суті є ухвалою про повернення заяви про перегляд заочного рішення.
Зазначає, що Голосіївський районний суд м. Києва в оскаржуваній ухвалі не зазначив жодного недоліку заяви про перегляд заочного рішення, що слугувало б підставою для застосування положення статті 185 ЦПК України, а тому оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженні справі та підлягає скасуванню.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції (а.с. 130-131).
11 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Процай В.М. надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення вважав відсутніми підстави для перегляду заочного рішення, оскільки дійшов висновку, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому розгляд справи було здійснено не у порядку заочного розгляду.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення, суд вважав відсутніми підстави для перегляду заочного рішення, оскільки дійшов висновку, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому розгляд справи було здійснено не у порядку заочного розгляду.
Повторне заочне рішення у цій справі судом не ухвалювалося.
4 січня 2024 року ОСОБА_1  через свого представника Процая В.М. подав апеляційну скаргу на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року.
Разом із тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року було відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником     Процаєм В.М. на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Роз`яснено відповідачу право на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2023 року, як судового рішення про повернення заяви про перегляд заочного рішення відповідачу.
1 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Процай В.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2023 року.
Переглядаючи апеляційну скаргу сторони відповідача на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 7 грудня 2023 року про відмову у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення апеляційним судом встановлено, що у вступній частині заочного рішення наявні відомості про те, що рішення є заочним. Також у описовій частині відображено, що суд ухвалив про заочний розгляд справи. У резолютивній частині рішення зазначено порядок його перегляду за письмовою заявою відповідача та порядок апеляційного оскарження заочного рішення.
Зазначене свідчить про те, що ухвалене 3 жовтня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва рішення є заочним.
Вказане заочне рішення судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України, не переглядалося.
 Статтею 284 ЦПК України передбачено порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення.
Так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Згідно частин другої та третьої статті 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.
Таким чином, оскарження заочного рішення відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги може мати місце лише в разі залишення заяви такого відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення або в разі ухвалення повторного заочного рішення, з яким не погоджується відповідач.
Отже, законодавцем встановлено, що відповідач, який оскаржує рішення, що визначене судом як заочне, має враховувати, що таке рішення повинно оскаржуватися в порядку, встановленому для оскарження заочних рішень.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач позбавлений можливості оскаржити заочне рішення суду першої інстанції, оскільки право на апеляційне оскарження заочного рішення у відповідача виникає лише після постановлення судом ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
В даному випадку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розгляд справи було здійснено не у порядку заочного розгляду та безпідставно відмовлено стороні відповідача у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення, чим порушено право відповідача на доступ до суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 13 березня 2024 року.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба