ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/27867/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Коротких А.Ю., Чаку Є.В.,
при секретарі                    - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким просив суд визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавче служби Міністерства юстиції України від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Апелянт наголосив, що судом першої інстанції застосовано норму права без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, в матеріалах справи відсутні докази фактичного допуску ОСОБА_1 до робочого місця та виконання ним обов`язків за посадою. 
Додатково зазначив, що державним виконавцем та судом першої інстанції не витребувано та не досліджено Штатний розпис Управління внутрішнього аудиту. Крім того, державним виконавцем не вчинялись виконавчі дії щодо поновлення стягувача на роботі у період з 2020 року по 31 липня 2023 року.
Також наголосив, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваної постанови рішення суду про поновлення його на посаді залишилось не виконаним та не буде виконаним у майбутньому.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді фактично виконано Міністерством юстиції України 14 лютого 2020 року, що встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року по справі №640/24557/20, а тому у державного виконавця були наявні підстави для прийняття постанови від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції наказом заступника Міністра - керівника апарату від 03 лютого 2014 року №178/к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту 03 лютого 2014 року за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року по справі №826/2778/14 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 лютого 2014 року № 178/к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.
Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження постановою державного виконавця від 04 березня 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №826/2778/14 від 18 листопада 2019 року, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.
Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31 липня 2023 року закінчено виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" 
Вважаючи протиправною постанову від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду про поновлення позивача на посаді було фактично виконано Міністерством юстиції України 14 лютого 2020 року, що встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №640/24557/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Статтею 65 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону (ч. 1).
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 2).
Як встановлено судом першої інстанції державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, за результатами розгляду службової записки начальника Управління персоналу від 28 липня 2023 року №1808-14.9-23 прийнято постанову від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.
Згідно з копією службової записки начальника Управління персоналу від 28 липня 2023 року №1808-14.9-23 на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 лютого 2014 року №178/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 03 лютого 2014 року, у зв`язку зі змінами у структурі апарату Міністерства юстиції України та у структурі апарату Міністерства юстиції України та внесенням змін до штатного розпису апарату Міністерства юстиції України посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено та його попереджено про наступне звільнення із займаної посели на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", наказом Міністерства юстиції України від 27 березня 2020 року №1307/к "Про звільнення" (зі змінами) ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року по справі №826/2778/14 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 лютого 2014 року № 178/к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.
Наказом Міністерства юстиції України від 14 лютого 2020 року №669/к, на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року по справі №640/24557/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування наказу встановлено, що рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року фактично виконано Міністерством юстиції України 14 лютого 2020 року. 
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі №640/24557/20 встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 ОСОБА_1 поновлено саме на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року без визначення альтернативного варіанту щодо поновлення на іншій рівнозначній посаді.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно, з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження", прийнято постанову від 31 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.
Доводи апелянта про те, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року по справі №640/24557/20 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для неврахування обставин встановлених по справі №640/24557/20.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду по справах від 17 червня 2020 року по справі №521/1892/18, колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначені висновки не є релевантними до даної справи, виходячи з наступного.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 17 червня 2020 року справі №521/1892/18 рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Зазначена правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 23 лютого 2023 року по справі №340/2274/22.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що не зважаючи на прийняття Міністерством юстиції України наказу від 14 лютого 2020 року №669/к про поновлення на посаді його фактично до роботи допущено не було, що з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду свідчить про невиконання постанови Верховного Суду по справі №826/2778/14 та відсутність підстав для прийняття оскаржуваної постанови.
Обставина виконання Міністерством юстиції України постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року по справі №826/2778/14 встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року по справі №640/24557/20, що набрала законної сили, доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Враховуючи, що обставина фактичного виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року по справі №826/2778/14 вже встановлена у вищезазначеній адміністративній справі та не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                     А.Ю. Коротких

                                                                                                    Є.В. Чаку