ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р. 	Справа № 532/1636/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Веліток Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області     на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.11.2023, повний текст виготовлено 20.11.2023, суддя І інстанції Мороз Т.М.,  по справі №532/1636/23 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділу СРПП ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Буйнецького Богдана Івановича , Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання постанови протиправною та її скасування,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом в якому просить суд скасувати постанову серії БАА № 983352 від 24.07.2023 року про накладення адміністративних стягнень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.    126, ч. 5 ст.    121 КУпАП    закрити та стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області судовий збір.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.11.2023 позов ОСОБА_1 задоволено. 
Скасовано постанову серії БАА № 983352 від 24 липня 2023 року про накладення адміністративних стягнень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .
Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.    126    та ч. 5 ст.    121 КУпАП    відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1    ст. 247 КУпАП.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп) гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на безпідставність тверджень суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів керування ОСОБА_1 , з огляду на те, що до відзиву на позовну заяву було додано копію постанови серії БАА №983352 з відеозаписом, копіями пояснень позивача, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідач звертає увагу, що дані докази жодним чином не досліджені судом першої інстанції. Також відповідач посилається на ст. 251 КУпАП, якою визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом    направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268    КАС України).
Відповідно до ч. 4    ст. 229 КАС України    фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,    переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість    рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено    та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що    24.07.2023 відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №983352 від 24.05.2023, відповідно до якої останнього    визнано    винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №983352 від 24.07.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.07.2023 о 12.15 год. В с. Світлогірське, водій керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103 реєстраційний номер НОМЕР_1 не був пристебнутий паском безпеки на транспортному засобі обладнаним засобами пасивної безпеки  та без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.п.2.5 В та 2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с.8).
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не надано доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. А письмові пояснення свідків не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки до постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем, поліцейським відділу СРПП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Буйнецьким Б. І., не долучалися, а особи, пояснення яких були відібрані, не допитані як свідки по даному адміністративному правопорушенні. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до    статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає    Закон України "Про дорожній рух" №3353-XII.
Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух"    визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Згідно ч. 5    ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього    Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідальність за частиною 2    статті 126 КУпАП    настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 5    статті 121 КУпАП    передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію"    регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням    Правил дорожнього руху    його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
У відповідності до    ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію"    полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Приписами    ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію"    визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання    правил дорожнього руху.
Відповідно до    ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП    визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до    ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до    ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч. 1, 2    ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до    ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як слідує з матеріалів справи, відповідач долучив до відзиву на адміністративний позов рапорт та пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та відео з нагрудної камери №11130230732131, на    підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності    за    ч. 2 ст.    126, ч.5 ст.    121 КУпАП.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є безпідставними з огляду на таке.
В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №983352 від 24.07.2023 в графі 7 «до постанови додаються» вказано лише відео з нагрудної камери №11130230732131, інформації про те, що до даної постанови долучались пояснення свідків немає.
Отже, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 24.07.2023 відносно ОСОБА_1 особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості свідків не залучались.
Крім того, з наданих письмових пояснень громадянина ОСОБА_2 вбачається, що він не вказує конкретну особу, яка була водієм автомобіля ВАЗ 2103, а лише зазначає, що даний водій є місцевим мешканцем (а.с. 51).
З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що йому зателефонував ОСОБА_2 і повідомив, що водій авто ВАЗ 2103 на великій швидкості порушуючи правила ПДР України під`їхав до магазину в центрі, після чого ОСОБА_3 підійшов до магазину і чекав особу, яка повернеться до авто.
З чого слідує висновок, що ані факту керування, ані факту порушення правил ПДР України ОСОБА_3 не бачив, лише чув зі слів іншої особи (а.с. 52). 
Відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявлялося клопотання про допит судом цих осіб як свідків по справі.
Відповідно до приписів    статті 72 КАС України    доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотримання    правил дорожнього руху    працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксаване у встановленому законом порядку.
Щодо відео, що було долучено до постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №983352 від 24.07.2023, колегія суддів зазначає, що дане відео не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1  правопорушень, а лише зафіксувало процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ч. 2 ст.    126, ч.5 ст.    121 КУпАП.
Матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом у розумінні ст. ст.    73,    74 КАС України    в якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.    126, ч.5 ст.    121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до    статті 7 КУпАП    ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Враховуючи, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушень,    передбачених ч. 2 ст.    126, ч.5 ст.    121 КУпАП    є недоведеним.
Згідно    ст. 247 КУпАП    провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.3    ст.286 КАС України    за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.    126, ч.5 ст.    121    Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У відповідності до    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.11.2023 по справі № 532/1636/23  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко