Справа №752/30814/21                                                                                                       Головуючий в суді І інстанції Ольшевська І.О.
Провадження № 22-ц/824/2262/2024                                                                                         Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 березня 2024 року                                                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів:Матвієнко Ю.О., Оніщука М.І.,
за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного комплексу «Експоцентр Україна» про визнання неправомірними дій щодо визначення вартості послуг з управління будинком гуртожитку та стягнення безпідставно набутих коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що проживає у складі сім`ї з трьох чоловік у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . 
До 2019 р. тариф на житлово-комунальні послуги в гуртожитку вводився в дію рішенням керівника відповідача після його встановлення відповідним органом місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, що передбачалось п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 14.09.2016р. №830 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території гуртожитку по АДРЕСА_1 , в розмірі 6,98 за 1 кв.м. загальної площі. 
Відповідач, керуючись розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 14.09.2016р. №830, ввів у дію наказом від 04.10.2016р. №75 з 04.10.2016р. тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території гуртожитку по АДРЕСА_1 у розмірі 6,98 грн. за 1 кв.м. загальної площі. 
09.11.2017 р. прийнято Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав законної сили 10.12.2017р. та введений у дію з 10.06.2018р., який вже не містить норму про те, що тариф на житлово-комунальні послуги встановлюється органом місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. 
Тобто, як вказує позивач, з 10.06.2018р. органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо встановлення ціни на послуги з управління багатоквартирним будинком. 
Позивач зазначає, що відповідач протягом з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. не виставляв та не надавав мешканцям гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі і позивачу, рахунки на оплату за житлово-комунальні послуги. 
У квітні-травні 2021р. позивачу випадково стало відомо про існування рішення відповідача у формі наказу від 20.12.2018р. №198, з якого стало відомо, що п. 2 наказу прийнято рішення затвердити та ввести в дію з 10.01.2019р. розрахований КР «Головний інформаційно-обчислювальний центр» тариф з управління будинком гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 27,18 грн./кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування. 
Позивач, як і інші мешканці гуртожитку, не приймали рішення про відміну надання житлової послуги в розмірі тарифу 6,98 грн. за 1 кв.м. загальної площі та надання житлової послуги (послуги з управління багатоквартирним будинком) у розмірі 27,18 грн. за 1 кв.м. 
Таким чином, як вважає позивач, відповідачем встановлено тариф з управління будинком гуртожитку в розмірі 27,18 грн. за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування в порушення ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме встановлено вказаний тариф не за домовленістю сторін. 
Також у порушення ч. 3 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.07.2018р. №190 «Про затвердження Обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території» відсутній кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території з урахуванням обов`язкового переліку робіт (послуг), з встановленням періодичності виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. 
За таких обставин, на думку позивача, даний тариф не може вважатись дійсним (законним) і, як наслідок, дії відповідача щодо застосування даного тарифу до позивача є не законними, у зв`язку з чим отримані від позивача кошти відповідачем у сумі 22 831,29 грн. за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті.
У зв`язку з вищевикладеним, просила визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення вартості з управління будинком гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . З 10.01.2019р. в розмірі 27,18 грн./кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування, що встановлений відповідачем пунктом 2 наказу від 20 грудня 2018р. №198; визнати протиправним та нечинним пункт 2 наказу відповідача від 20.12.1018р. №198 «Щодо питань гуртожитку НК «Експоцентр України»; визнати недійсним та скасувати тариф з управління будинком гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 27,18 грн./кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування, що затверджений та введений у дію відповідачем з 10.01.2019р. пунктом 2 наказу відповідача від 20.12.2018р. №198; визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо застосування тарифу з управління будинком гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 27,18 грн./кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування, що затверджений та введений у дію відповідачем з 10.01.2019р. пунктом 2 наказу відповідача від 20.12.2018р. №198; стягнути на користь позивача з відповідача як безпідставно набуті (без достатньої правової підстави) кошти в сумі 22 831,29 грн., що сплачені позивачем.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та нечинним пункт 2 наказу Національного комплексу «Експоцентр України» від 20.12.2018р. №198 «Щодо питань гуртожитку НК «Експоцентр України». В іншій частині вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішення в частині відмовлених вимог  щодо стягнення безпідставно набутих коштів та в мотивувальній частині рішення,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог та змінити мотивувальну частину рішення в частині задоволених вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо мотивів визнання протиправним та нечинним пункту 2 наказу Національного комплексу «Експоцентр України» від 20.12.2018р. №198.
Вважає, що відповідач, в порушення ч. 2 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ від 09.11.2017 р. (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2454-УПІ від 07.06.2018 року) (чинного на час виникнення спірних правовідносин), встановив наказом від 20.12.2018 р. № 198 тариф з управління будинком гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 27,18 грн./м2 жилої площі з урахуванням площі місць її загального користування не за домовленістю сторін, тобто без домовленості (узгодження) із нею, а в односторонньому порядку, а тому порушив ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 р. (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2454-VIII від 07.06.2018p.), яка визначає порядок встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.
Вважає також, що позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів підлягають частковому задоволенню, а  саме стягненню підлягають отримані відповідачем кошти у сумі 8 229, 99 грн. за послуги з управління будинком (гуртожитку) за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 p.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, порушивши Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» та Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 р. № 390, а тому, пункт 2 наказу Національного комплексу «Експоцентр України» від 20.12.2018р. №198 «Щодо питань гуртожитку НК «Експоцентр України» щодо затвердження тарифу за послуги необхідно визнати протиправним та нечинним.
При цьому, суд відмовив у стягненні безпідставно набутих коштів, сплачених позивачем, з огляду на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », 15.06.2009р. Національним комплексом «Експоцентр України» видано ордер на жилу площу в гуртожитку АДРЕСА_1 .
Відповідач є балансоутримувачем гуртожитку за вказаною адресою та надає в гуртожитку житлово-комунальні послуги.
20.12.2018р. відповідачем видано наказ №198 «Щодо питань гуртожитку НК «Експоцентр України», пунктом 2 якого затверджено та введено в дію з 10.01.2019р. розрахований КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» тариф з управління будинком гуртожитку в розмірі 27,18 грн./кв.м. з урахуванням площі місць загального користування.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладався.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення наступним.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2018р. №498 «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» це положення визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них. Дія цього Положення поширюється на всі гуртожитки незалежно від форми власності.
У відповідності до п. 6 та п. 7 Примірного положення про користування гуртожитками на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Під час одержання ордера пред`являються документи, що посвідчують особу наймача та всіх членів сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження), включених до ордера. Ордер зберігається у особи, яка вселяється на жилу площу в гуртожитку, протягом усього строку її проживання у гуртожитку. Користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.
Згідно з п. 12 Примірного положення організація, що здійснює управління гуртожитком, зобов`язана організувати належне утримання майна гуртожитку; створювати умови для безперешкодного користування особами, які проживають у гуртожитку, його допоміжними приміщеннями; вести облік осіб, які проживають у гуртожитку на умовах найму (оренди); забезпечувати виконання положення про користування гуртожитками, затвердженого з профспілками (за наявності), що перебувають у їх власності, управлінні, розпорядженні чи користуванні; інформувати осіб, які проживають в гуртожитку про прийняття рішень, які стосуються їх проживання та організації побуту у гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення поточного та капітального ремонтів гуртожитку, його допоміжних приміщень, інвентарю, обладнання, крім поточного ремонту переданих у найм (оренду) жилих приміщень та ремонту жилих приміщень, які перебувають у приватній власності.
За п. 11 Примірного положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку.
Аналогічні норми містить Положення про користування гуртожитку Національного комплексу «Експоцентр України» за адресою: АДРЕСА_1, затверджене генеральним директором НК «Експоцентр України», Додаток №1 до Наказу №198 від 20.12.2018р.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг було затверджено, в тому числі, Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів №291 від 03.04.2019р., а, отже, станом на момент формування, затвердження та введення в дію спірного тарифу згідно наказу від 20.12.2018р. №198 Порядок був діючим, а тому підлягає до застосування при вирішенні даного спору до спірних правовідносин.
Згідно з п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованої на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат, витрат на відшкодування втрат, планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.
Пунктом 3 Порядку визначено, що під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).
Механізм доведення суб`єктами господарювання, що виробляють або надають житлово-комунальні послуги, до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обгрунтуванням її необхідності та врахування відповідної позиції територіальних громад при встановленні органами місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги визначався Порядком доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обгрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012р. №390, чинного на момент затвердження та введення в дію тарифу згідно п. 2 наказу відповідача від 20.12.2018р.
Розділом ІІ Порядку №390 визначався порядок доведення до відома споживачів, зокрема, інформації про зміну ці/тарифів з обгрунтуванням її необхідності.
Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. Порядку №390 встановлювалось, що суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обгрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим встановлювати тарифи. Протягом п`яти робочих днів з дня подання відповідних розрахунків (у тому числі здійснених за результатами коригування встановлених тарифів) до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, суб`єкти господарювання інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів за визначеними цим Порядком способами та доводять до відома споживачів інформацію, передбачену цим Порядком. Зауваження і пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймають суб`єктом господарювання у строк, що визначений відповідно до пункту 2.12. цього Порядку.
Відповідно до п. 2.4. Порядку №390 суб`єктами господарювання, що надають послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до відома споживачів доводиться така інформація: загальний розмір планованого тарифу (з податком на додану вартість), поданого до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, для кожного конкретного будинку; перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку, та їх вартість; періодичність та строки надання послуг; обгрунтування причини зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обгрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причини перегляду тарифу, визначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо); інша додаткова інформація, визначена суб`єктом господарювання та/або органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них. Суб`єкт господарювання може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення в кожному конкретному будинку (на прибудинкові території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. За допомогою інших способів, передбачених в абзаці сьомому цього пункту, суб`єкт господарювання повідомляє споживачів про намір зміни тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та обов`язково вказує на джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач. Суб`єкт господарювання додатково може також доводити до відома споживачів інформацію про намір зміни тарифів за допомого радіо, телебачення та способу, визначеного статутом територіальної громади. Вибір та використання додаткових способів доведення до споживачів інформації про гамір зміни тарифів здійснюється за бажанням суб`єкта господарювання.
У відповідності до п. 2.6. Порядку №390 способи доведення до відома споживачів інформації не обмежуються тими, що передбачені цим Порядком.
Згідно з п. 2.8. Порядку №390 у процесі доведення до відома споживачів інформації усі зауваження і пропозиції фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань підлягають реєстрації та обов`язковому розгляду суб`єктом господарювання.
Згідно з п. 2.12. та п. 2.13. Порядку №390 строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження і пропозиції, встановлюється суб`єктом господарювання, але він не може бути меншим за 7 календарних днів та більшим ніж 14 календарних днів з дня повідомлення споживачів про намір здійснити зміну тарифів на житлово-комунальні послуги. Суб`єктом господарювання під час доведення до відома споживачів інформації про намір зміни цін/тарифів обов`язково вказується форма (спосіб) зміни цін/тарифів: повний перегляд цін/тарифів чи коригування окремих їх складових. При цьому зазначається строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження і пропозиції, а також повідомляється адреса, на яку необхідно їх надсилати.
Пунктом 2.15. Порядку №390 визначено, що процедура доведення до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обгрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад вважається такою, що відбулася, незалежно від надходження до суб`єкта господарювання/органу, уповноваженому встановлювати тарифи протягом встановленого строку зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки судом встановлено порушення процедури прийняття оскаржуваного наказу (пункту 2), які допущені відповідачем, що є підставою для його скасування. 
Посилання апелянта на наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, позаяк місцевим судом застосовано до спірних правовідносин законодавство, що було чинним на момент затвердження оскаржуваного наказу, а тому твердження апелянта, що судом першої інстанції застосовано норми матеріального права, що не підлягали застосуванню, зводяться до її суперечливого тлумачення апелянтом норм матеріального права та не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення як безпідставно набутих коштів у розмірі 22 831,29 грн. є необґрунтованою, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Доводи апеляційної скарги про те, що отримані відповідачем кошти у сумі 8 229, 99 грн. за послуги з управління будинком (гуртожитку) за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 p. підлягають поверненню як безпідставно набуті, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, з огляду на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що задоволення позову в частині визнання незаконним нарахування плати за управління будинком може бути підставою для здійснення перерахунку заборгованості за уже надані відповідачем та спожиті позивачем житлово-комунальні послуги.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                     Судді: