ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 січня 2024 року           справа №200/2666/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 200/2666/23 (головуючий І інстанції  Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:  

13 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати призначеної пенсії за вислугу років за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 у загальній сумі 131244,13 грн. та за період з 01.04.2019 по 31.10.2022 у загальній сумі 211801,80 грн.; зобов`язати відповідача виплатити заборгованість шляхом перерахування на поточний рахунок позивача, відкритий у ПАТ Державний ощадний банк України; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 №640/7970/19 позивачу нарахована пенсія за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 у розмірі 131244,13 грн.; на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 №200/12650/21 нарахована сума боргу за період з 01.04.2019 по 31.10.2022 у сумі 211801,80 грн. В листі №8384/7468/М-02/8-0500/23 від 09.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначено, що заборгованість по пенсії на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 № №640/7970/19 та Рішення Донецького окружного адміністративного суду 19.11.2021 №200/12650/21 буде виплачена умовах окремого порядку затвердженого на постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень. Вважає такі дії відповідача неправомірними.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 200/2666/23 позов задоволено, внаслідок чого визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугу років за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 у загальній сумі 131244,13 грн. та за період з 01.04.2019 по 31.10.2022 у загальній сумі 211801,80 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 у загальній сумі 131244,13 грн. та за період з 01.04.2019 по 31.10.2022 у загальній сумі 211801,80 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у ПАТ Державний ощадний банк України.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (пункти 20, 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України №2456-VI від 08 липня 2010 року).
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, вид пенсії: за вислугу років.
Листом Департаменту пенсійного забезпечення від 01.11.2020 позивача повідомлено, що Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 640/7970/19 (далі Рішення суду від 23.01.2020) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 21.06.2017 призначити  заявнику пенсію за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262).
На виконання Рішення суду від 23.01.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві заявнику призначено пенсію за вислугу років та нараховано доплату з 21.06.2017. Виплата пенсії не проводилася, оскільки згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.10.2018 фактичне місце проживання/перебування заявника є м. Маріуполь Донецької області. На підставі заяви ОСОБА_2 та даних ЄІБД ВПО взято на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувача пенсії за вислугу років за нормами Закону № 2262. Пенсією заявник забезпечений з вересня 2020 року. Відповідно до статті 8 Закону № 2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим 13 служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Листом ГУПФУ в Донецькій області    від 04.11.2020 №8003-8146/М-03/8-0500/20 позивача повідомлено,що з 21.06.2017 пенсію за вислугу років призначено згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі Закон України №2262), Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2019 №640/7970/19 (далі Рішення суду), яке набуло законної сили 23.01.2020. 3 вересня 2020 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років згідно Закону України №2262, згідно заяви від 05.06.2020 про переведення пенсійної справи з ГУ ПФУ в м. Києві. Згідно атестату про припинення виплати пенсії, надісланого ГУ ПФУ в м. Києві виплата пенсії з 21.06.2017 по 31.08.2020 не проводилась.
Сума боргу за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 складає 131244,13 грн.:  -21.06.2017 22.01.2020 у сумі 106283,82 грн.- до набрання рішенням законної сили; - 23.01.2020 31.08.2020 у сумі 24960,31 грн.- після набрання рішенням законної сили.
Виплата доплати за період з 23.01.2020 по 31.08.2020 у сумі 24960,31 грн. буде здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України”
Відповідно до статті 8 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 “Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України”, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.
Таким чином Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або 3 перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України с порушенням бюджетного законодавства (підпункти 20, 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України № 2456 VI від 8 липня 2010 року)
Таким чином, виплата доплати пенсії за рішенням суду за період з 21.06.2017 по 22.01.2020 у загальній сумі 106283.82 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до листа ГУПФУ в Донецькій області    від 09.05.2023 №8384-7468/М-02/8-0500/23 управлінням розглянуто звернення ОСОБА_1 та повідомлено, що заборгованість пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 640/7970/19 за період з 01.01.2018 по 31.05.2020 та рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/12650/21 за період з 01.12.2019 по 31.10.2022 облікована в Головному управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року № 640/7970/19    апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2019 скасувати, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.02.2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. “а”  ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з 21.06.2017.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 200/12650/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії   – задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України   в Донецькій області щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України   в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” №2348 від 08.09.2021 року з 01 квітня 2019 року із врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості з пенсійних виплат відповідно до рішень суду №640/7970/19; №200/12650/21 ОСОБА_1 нараховано пенсіїю  з 24.01.2020 року – по жовтень 2022 року - 149812,71 грн., фактично виплачено з вересня 2020 року по жовтень 2022 року – 124852,40 грн.; нараховано заборгованість згідно рішення суду по справі №640/7970/19  з червня 2017 року по січень 2020 року - 106283,82 грн.; нараховано заборгованість згідно рішення суду по справі №200/12650/21 з квітня 2019 року по жовтень 2022 року  – 211801,80 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”, відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до   Конституції   та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується. 
Підстави для припинення виплати пенсії визначені ч.1 ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.
Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії – не встановлені.
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.        
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.
В даному спорі наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, і потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, які не передбачені законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо. 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).
Припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що передбачений законом, і з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Враховуючи, що відповідачем надано докази нарахування пенсії ОСОБА_1 за період з 21.06.2017 по 31.08.2020 у загальній сумі 131244,13 грн. та за період з 01.04.2019 по 31.10.2022 у загальній сумі 211801,80 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про  задоволення позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 200/2666/23 - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 200/2666/23 - залишити без змін.   
Повне судове рішення складено 18 січня 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    І.В. Геращенко

                                                                                                              Е.Г. Казначеєв