ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2024 р.           Справа№ 910/5593/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023
у справі № 910/5593/22 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ
до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ
про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 40 490,04 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У липні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 40 490,04 грн, з яких: 34191,39 грн основного боргу, 1914,24 грн 3% річних та 4 384,41 грн інфляційної складової боргу.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем, як особою, яка на праві господарського відання володіє та є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15-А, площею 72, 50 кв. м, норм Закону України "Про теплопостачання" в частині здійснення оплати за фактично спожиту ним теплову енергію, внаслідок чого за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 34191,39грн. Позивач стверджує, що оскільки законом встановлено обов`язок споживача оплачувати послуги з теплопостачання не дивлячись на відсутність договірних відносин, відповідач зобов`язаний сплатити не лише існуючу заборгованість, а також і нараховані позивачем відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання ним грошових зобов`язань.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/5593/22 позов задоволено.
Присуджено до стягнення з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь КП "Київтеплоенерго" 34 191,39 грн боргу, 4 384,41 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 914,24 грн три проценти річних з простроченої суми та 2 481,00 грн витрат по оплаті судового збору.
При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що відповідачу надані комунальні послуги з теплопостачання до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, яке знаходиться на його балансі та приєднано до загальнобудинкової системи теплової мережі. Пропорційно розміру займаної площі будинку частка відповідача в оплаті спожитих комунальних послуг з опалення та вентиляції за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року становить 34 191,39 грн, що підтверджується поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства на підставі даних облікових карток споживання теплової енергії, відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання. Відповідачем зазначених обставин не спростовано, доказів належної оплати спожитої теплової енергії до суду першої інстанції не надано.
Зважаючи на доведеність факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції визнав обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
15.08.2023 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/5593/22, прийняти постанову про відмову у задоволенні позову КП "Київтеплоенерго" до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення грошових коштів з покладенням на позивача судових витрат. 
Водночас відповідач заявив клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та здійснення огляду багатоквартирного житлового будинку № 15-А по вул. Білоруська у м. Києві та нежитлового приміщення площею 72,50 кв.м., якщо воно знаходиться у цьому будинку.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. 
Так, за твердженням відповідача, суд першої інстанції:
- не перевірив фактичну наявність та належність відповідачу нежитлового приміщення площею 72,50 кв.м в багатоквартирному житловому будинку №15А по вул. Білоруська у м. Києві, яке б ґрунтувалося на якомусь із передбачених законодавством правових титулів, а також споживання відповідачем у даному приміщенні послуг позивача; не надав оцінку поданому відповідачем технічному паспорту (копії) від 22.02.2023, яким підтверджується наявність у вказаному будинку нежитлового приміщення площею 61,10 кв.м та допоміжного приміщення (місця загального користування) площею 10 кв.м;
-дійшов помилкового висновку, що відповідач є балансоутримувачем та управителем чи то нежитлового приміщення чи то багатоквартирного житлового будинку, не врахувавши що Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189) з 10.06.2018 ліквідовано правовий інститут "балансового утримання" багатоквартирних будинків, балансоутримувача, як суб`єкта житлово-комунальних відносин; 
-не надав належної оцінки наявним у справі корінцям нарядів, доданих до позову, які вказують, що споживачем у будинку 15А по вулиці Білоруська у м. Києві є КП "ЦОС Шевченківського району", до якого відповідач не має жодної правової причетності;
-не врахував посилання відповідача у відзиві на позов та позивача у позовній заяві, що письмовий договір між сторонами не укладався;
-не встановив опалювальну площу будинку чи приміщень у будинку та не перевірив її відповідність тій площі, яка була опалена за рахунок поставленої теплової енергії у спірний період;
-не дослідив доводи відповідача про невідповідність нарахованого позивачем об`єму спожитої теплової енергії, відсутність документів про фіксування параметрів споживання у січні, жовтні, грудні 2021 року та у період 25.12.2020-31.12.2020, помилковість визначення періоду споживання шляхом повторного включення до розрахунку одних і тих же дат, здійснення фіксації та нарахування послуг за двома багатоквартирними житловими будинками №15 та №15А, в той час як предметом даної справи є стягнення боргу за надання послуг у будинку 15А;
-не взяв до уваги заперечення відповідача про відсутність підстав для застосування статті 625 Цивільного кодексу України;
-безпідставно відмовив у задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/4446/22 стягнуто з відповідача на користь позивача борг за період, який входить до спірного періоду у даній справі. 
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що копію повного тексту рішення скаржник отримав 26.07.2023, що підтверджується матеріалами справи.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач, заперечуючи аргументи позивача, повторно наголосив на доводах, викладених ним в апеляційній скарзі, акцентуючи увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності в багатоквартирному житловому будинку №15А по вул. Білоруська у м. Києві окремого ізольованого нежитлового приміщення площею 72,50 кв. м, яке є окремим об`єктом нерухомого майна. Також відповідач зазначив, що позивачем у відзиві на апеляційну скаргу не спростовано того, що в матеріалах справи відсутні документи про фіксування параметрів споживання теплоенергії у січні, жовтні, грудні 2021 року та у період 25.12.2020-31.12.2020, що свідчить про безпідставність оформлення облікових карток і довідок про споживання відповідачем теплової енергії у зазначені періоди та визнання наданою позивачем та спожитою відповідачем відповідної послуги у вказані місяці.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023, матеріали апеляційної скарги КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" у судовій справі № 910/5593/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А., судді - Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5593/22; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/5593/22 до надходження до суду матеріалів справи.
14.09.2023 матеріали справи № 910/5593/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 залишено без руху апеляційну скаргу КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/5593/22; надано скаржнику десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
29.09.2023 скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги та надано суду докази сплати судового збору у розмірі 1 240,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 поновлено КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/5593/22; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для подачі відзиву, відповіді на відзив, інших заяв та клопотань.
Крім того, зазначеною ухвалою суд апеляційної інстанції відхилив клопотання скаржника про проведення розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Позиції інших учасників справи.
11.10.2023 КП "Київтеплоенерго" надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано, що подана відповідачем апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, її доводи заперечено, викладено прохання залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.
Мотивуючи заперечення проти апеляційної скарги відповідача, КП "Київтеплоенерго" зазначає:
-нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд.15А, перебуває у відповідача на праві господарського відання, тому саме відповідач як користувач цього приміщення несе зобов`язання по оплаті за спожиту теплову енергію;
-відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію;
-позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою від 17.11.2021 за №30/5/4/17970 щодо оплати заборгованості, яку останній залишив без реагування та задоволення, будь-якої інформації щодо права користування/права власності на визначене нерухоме майно не надав;
-обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в Гкал, а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в Облікових картках споживача за його обліковим записом, що сформовані в електронній базі КП "Уніван-Термал" на підставі даних фактичного споживання пропорційно опалювальній площі спірного нежитлового приміщення;
-зобов`язання зі сплати 3% річних та інфляційних втрат є акцесорними, додатковими до основного, а тому їх стягнення відповідає положенням чинного законодавства.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".
Відповідно до пункту 2.1 статуту КП "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Згідно з пунктом 2.2.1 Статуту позивача предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Отже, позивач є виробником теплової енергії у м. Києві, яку він поставляє у вигляді гарячої води для потреб опалення та вентиляції, в тому числі до будинку 15А по вул. Білоруській у м. Києві.
Як встановлено судом першої інстанції, балансова належність КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" нежитлового приміщення у будинку 15А на вулиці Білоруській площею 72,50 кв. м підтверджується розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації "Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 80 від 9 лютого 2011 р. "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", листом самого відповідача № 45-1787 від 10 листопада 2022 року.
Позивачем у позовній заяві зазначено, що ним проводилося постачання теплової енергії до нежитлового приміщення у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, у період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалювальний період №563 від 25 жовтня 2018 р., №19 від 6 квітня 2019 р., №11 від 26 жовтня 2019 р., №19 від 5 квітня 2020 р., №563 від 17 жовтня 2020 р., №11 від 12 квітня 2021 р., № 1111 від 23 жовтня 2021 р.; актами прийняття теплового вузла обліку № 1102112747 від 17 квітня 2013 р., №110111/260 від 12 жовтня 2018 р., №720 від 20 червня 2019 р., №20/230 від 18 травня 2020 р.
Житловий будинок по вул. Білоруській, 15А у м. Києві обладнаний комерційним приладом обліку, який опломбований.
Доказів обладнання нежитлового приміщення, яке займає відповідач, в указаному житловому будинку, окремим приладом обліку до матеріалів справи не надано.
01.02.2021 КП "Київтеплоенерго" направило на адресу КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" проект Договору на постачання теплової енергії №1110046-01 від 25.01.2021 рекомендованим листом з описом вкладення.
Додатком №8 до вказаного проекту Договору встановлено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення з опалювальною площею 72,5 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А.
Станом на дату подання позовної заяви Договір між сторонами не укладено.
Відповідач у відзиві на позов зазначив, що він не є споживачем послуг централізованого опалення, не погодився зі змістом і структурою надісланого позивачем проекту Договору та повернув його примірники без підписання.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку основного боргу за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року відповідач має заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію в розмірі 34 191,39 грн, яка визначена пропорційно розміру займаної площі до загальної площі будинку на підставі даних облікових карток споживання теплової енергії, відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання. 
Оскільки відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію, позивач 17.11.2021 звернувся до відповідача з вимогою № 30/5/4/17970 про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію, яка існувала станом на 01.10.2021, в тому числі по спірному об`єкту в розмірі 32351,43 грн, що підтверджується копіями фіскального чеку, описом вкладення у цінний лист та накладною від вказаної дати за №0103278899580. За інформацією з сайту АТ "Укрпошта" зазначене поштове відправлення було вручене адресату 22.11.2021. 
Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, позивач зазначив, що в порушення норм чинного законодавства відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року у розмірі 34 191,39грн. Крім того, за прострочення виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на вказані суми заборгованості. 
За розрахунками позивача загальна сума позовних вимог по заборгованості з жовтня 2018 року по грудень 2021 року складає 40 490,04 грн, з яких: основна заборгованість - 34 191,39 грн, 3 % річних - 1 914,24 грн, інфляційні втрати - 4 384,41 грн.
Відповідач, заперечуючи позовні вимоги у даній справі, зазначив, що нежитлове приміщення, зазначене у позові, загальною площею 72,50 кв. м, розміщене у будинку №15, №15А по вулиці Білоруська у місті Києві (будинку з такою нумерацією не існує), не передавалося до підприємства та не обліковувалося ним, а позивачем не надано доказів щодо приналежності зазначеного приміщення відповідачу у справі; позивачем не підтверджено належними доказами здійснення теплопостачання у спірні періоди, оскільки з наданих доказів не можливо ідентифікувати об`єкт, якому надавалася послуга з теплопостачання, його опалювальну площу, місцезнаходження тощо. Також відповідач посилався на відсутність договірних відносин між сторонами.
Із наданих відповідачем доказів убачається, що рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради 19.02.2007 № 187, з метою вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством та ефективного використання комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва, вирішено утворити Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради", затвердити його Статут, утворити статутний фонд у розмірі 1 300 000,00грн, передати на баланс та закріпити за ним на праві господарського відання майно територіальної громади Шевченківського району м. Києва, без права передачі під заставу та в оренду об`єктів жилого та нежитлового фонду, згідно додатку 4.
Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" на праві господарського відання закріплено майно згідно з додатком. 
Відповідно до додатку до розпорядження від 09.02.2011 №80 за Комунальним підприємством "Керуюча компанія" закріплено жилий будинок за адресою: вул. Білоруська, 15А, загальною площею 2568,00 кв.м, з площею нежитлових приміщень 72,50 кв.м (поз. 126), інвентарний номер 5701.
Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва":
- перейменовано Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації;
-передано Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського районну міста Києва.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. 
Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати позивачу вартості спожитих за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року послуг із постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 72,50 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А.
Відповідач стверджує, що він не є балансоутримувачем нежитлового приміщення площею 72,50 кв. м у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А; позивачем не доведено належними та допустимими доказами (акт прийому-передачі, правовстановлюючий документ чи витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно) факту передачі йому зазначеного приміщення на будь-якому правовому титулі, наявності у зазначеному житловому будинку нежитлового приміщення саме такої площі. Однак, суд першої інстанції зазначених обставин не дослідив, не заперечив та не спростував, чим порушив, зокрема вимоги пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004, а також помилково не застосував до спірних правовідносин положення частини 3 статті 13 Конституції України, частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (щодо того, що виключно за наявності речового права на майно виникає обов`язок з його утримання).
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє зазначені доводи відповідача з огляду на таке.
Власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (частини 1, 2 Закону "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").
Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина 5 статті 22 Господарського кодексу України).
Управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина 1 статті 24 Господарського кодексу України).
За приписами статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.
Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (частина 1 статті 136 Господарського кодексу України).
Частиною 2 статті 136 Господарського кодексу України визначено, що власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Як убачається зі змісту Рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" (розміщено на сайті КМР) міська рада затвердила переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення та доручила виконавчому комітету закріплювати такі об`єкти на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, організаціями та установами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
У додатку №10 до вказаного Рішення Київської міської ради №284/5096 у таблиці 6 наведений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, до яких віднесено, зокрема, житловий будинок і інвентарним номером 5701, загальною площею 2568,00 кв.м та нежитловими приміщеннями площею 72,50 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Білоруська 15-А.
Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №640/19786/19 встановив, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" відповідно до статуту, створена з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 (додаток до розпорядження, позиція за номером 126) закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" жилий будинок інвентарний номер 5701 загальною площею 2568,00 кв.м, з площею нежитлових приміщень 72,50 кв.м, за адресою: вул. Білоруська, 15А.
Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 перейменовано Комунальне підприємство "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (відповідач у даній справі).
Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 №801 "Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року №80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" внесено зміни до розпорядження №80 від 09.02.2011, зокрема, у назві розпорядження слова "Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" замінено словами "комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва", розділ І "Будівлі і споруди" додатку до розпорядження викладено у новій редакції згідно з додатком 1.
Зміст вказаного розпорядження розміщений на офіційному веб-сайті Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації за посиланням https://shev.kyivcity.gov.ua/files/2019/10/29/801.pdf та є загальнодоступним для ознайомлення.
Так, у додатку 1 до розпорядження від 30.12.2016 №801 міститься Перелік майна, яке передане до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та закріплене на праві господарського відання за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва".
Житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А значиться у додатку 1 до розпорядження від 30.12.2016 №801 за порядковим номером 126 (інвентарний номер 5701, загальна площа 2568,00 кв. м, нежилих приміщень 72,50 кв. м).
Крім того, вказаним розпорядженням на КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" покладено обов`язок здійснювати контроль за використанням майна, яке закріплене за ним, забезпечити зберігання, а у разі відсутності - виготовлення технічної документації на таке майно.
Враховуючи, що за відповідачем закріплені всі нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що спірне приміщення, площа якого не перевищує зазначеної у розпорядженні, передано відповідачу.
Подана відповідачем копія Технічного паспорту на групу нежитлових приміщень №62, розташованих за адресою: вул. Білоруська, №15а, місто Київ, Шевченківський район, виготовленого ТОВ "Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне" станом на 22.02.2023, зазначених обставин не спростовує.
Так, вказаний Технічний паспорт виготовлений за результатами технічної інвентаризації замовленої саме КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".
Відповідно до даних плану, експлікації та характеристики групи приміщень №62, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Білоруська 15а, що складають зміст Технічного паспорта, убачається, що зазначена група нежитлових приміщень знаходиться на поверсі - пд, ізольована, має окремий самостійний вихід, вид опалення - централізоване, тамбур та технічне  приміщення загальною площею 10,0 кв. м, як приміщення загального користування, включені до цієї групи приміщень (оскільки входять до складу плану, експлікації виготовленого Технічного паспорта). Зазначена інформація дає можливість дійти до висновку, що доступ інших користувачів житлового будинку до зазначеної групи нежитлових приміщень, в тому числі приміщень загального користування, відсутній. Отже, зазначена група приміщень за даними Технічного паспорта є ізольованим, окремим об`єктом нерухомого майна.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що зазначений Технічний паспорт виготовлений за замовленням відповідача станом на 22.02.2023, тобто за межами спірного у даній справі періоду.
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що спірне нежитлове приміщення площею 72,50 кв. м належить іншій фізичній чи юридичній особі, а не територіальній громаді міста Києва.
Отже, відповідно до зазначених доказів нежитлове приміщення площею 72,50 кв. м, розміщене у житловому будинку 15А по вул. Білорська у м. Києві, з 09.02.2011 (розпорядження №80) закріплене за відповідачем на праві господарського відання.
З огляду на наявність в матеріалах справи достатніх та належних доказів для встановлення належності відповідачу спірного нежитлового приміщення на праві господарського відання з визначеною площею, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання відповідача про здійснення огляду багатоквартирного житлового будинку №15А по вул. Білоруська у м. Києві та нежитлового приміщення площею 72,50 кв.м.
Щодо тверджень відповідача в апеляційній скарзі про помилковість визнання судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні його як балансоутримувача нежитлового приміщення, за опалення якого стягується спірна сума коштів, оскільки новий Закон "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) з 10.06.2018 ліквідував правовий інститут "балансового утримання" багатоквартирних будинків, балансоутримувача як суб`єкта житлово-комунальних відносин, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Дійсно, як правильно зазначає скаржник, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№1875-IV від 24.06.2004) втратив чинність 01.05.2019 на підставі нового Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017).
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№1875-IV від 24.06.2004) визначав суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власників, виробників, виконавців та споживачів житлово-комунальних послуг (частина 2 статті 3) та закріплював права та обов`язки балансоутримувача (статті 24).
Натомість Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) ліквідував інститут "балансового утримання" багатоквартирного будинку та визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів; 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.
Новий Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) (відповідно до його статті 2) не регулює відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (забезпечення об`єднанням утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку).
У даній справі відповідач є не суб`єктом, який забезпечує утримання та експлуатацію будинку, користування спільним майном у такому будинку, а суб`єктом, якому на праві господарського відання були передані відокремлені нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, а отже який має всі повноваження власника об`єкту нерухомого майна та несе обов`язок його належного утримання.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, саме за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на праві господарського відання закріплені нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А.
Верховний Суд у постанові від 03.10.2022 у справі №910/5841/21 дійшов висновку, що на особу, у господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна, але обмежена можливість його розпоряджання. Суть спору у справі №910/5841/21 полягала в тому, чи повинна особа, якій передані у господарське відання квартири, сплачувати внески на утримання будинку.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами скаржника щодо помилкового зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні про перебування нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А на балансі КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва". Водночас, це не впливає на результат вирішення спору, адже саме факт закріплення за відповідачем на праві господарського відання нежитлового приміщення, а не перебування його на балансі, покладає на суб`єкта господарювання обов`язок належним чином утримувати вказане приміщення.
Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 14.07.2023 у справі 910/21848/21.
Відповідач, заперечуючи наявність у нього статусу споживача, лише у якого виникає обов`язок зі сплати за теплову енергію, вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково визнав укладеним між сторонами та керувався при вирішенні спору змістом Договору №1110046-01 від 25.01.2021, проект якого відповідач не підписував, а також зазначив, що у поданих позивачем документах, зокрема в облікових картках за спірний період, не ідентифіковано об`єкт, якому надавалась послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа. Крім того, за твердженням відповідача, в матеріалах справи відсутні документи про фіксування параметрів споживання у січні, жовтні, грудні 2021 року та у період 25.12.2020-31.12.2020, що підтверджує відсутність споживання послуг позивача за 100 днів, на які останнім нараховано борг та пред`явлено його до стягнення з відповідача.
КП "Київтеплоенерго", спростовуючи доводи відповідача, зазначило, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" є споживачем теплової енергії, поставленої до нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, окремий облік теплоспоживання відповідача здійснюється за особовим рахунком 1110046-01 пропорційно його опалювальній площі за показниками будинкового засобу обліку.
Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази з огляду на заперечення відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зважає на таке.
Відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законами України "Про теплопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".
Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Як вже зазначалося, новий Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів (індивідуальних та колективних); 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017)).
Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017)).
Оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на праві господарського відання закріплене нежитлове приміщення, тобто останнє має права та обов`язки власника такого майна, але з обмеженою можливістю розпоряджання, то в розумінні Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017),  відповідач є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг.
Крім того, у листі від 10.11.2022 за №45-1787, яким надавалася інформація для врегулювання договірних відносин з постачання теплової енергії/надання комунальних послуг на запит позивача щодо користувачів по об`єктах (приміщеннях), закріплених за відповідачем на праві господарського відання згідно з розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2010 №80 (в редакції розпорядження від 30.12.2016 №801), відповідач підтвердив, що він є споживачем по приміщенню, розташованому по вул. Білоруській, 15А, яке використовується під власні потреби.
Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами / тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі №904/6293/17.
Як убачається з матеріалів справи, 01.02.2021 КП "Київтеплоенерго" направило на адресу КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" проект договору на постачання теплової енергії №1110046-01 від 25.01.2021, який останнє повернуло без підписання, оскільки не вважало себе споживачем послуг централізованого опалення та не погодилося зі змістом і структурою проекту договору.
Сторонами в поданих до суду першої інстанції заявах по суті спору підтверджено відсутність між ними договірних відносин.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні констатував про неврегульованість між сторонами своїх відносин у спірний період договором. Також оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить посилань на умови договору, а спірні правовідносини між сторонами судом не аналізувалися через призму змісту будь-якого договору, зокрема і договору №1110046-01 від 25.01.2021. 
За таких обставин, твердження відповідача про визнання судом першої інстанції укладеним договору №1110046-01 від 25.01.2021, проект якого надсилався позивачем відповідачу і який був повернутий останнім без підписання, є безпідставними, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, будинок по вул. Білоруська, 15 А у м. Києві оснащений інженерною мережею з централізованого опалення та обладнаний комерційним приладом обліку, який опломбований. Нежитлове приміщення у житловому будинку за вказаною адресою є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку та облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі за особовим рахунком №1110046-01. У КП "Київтеплоенерго" відсутня технічна можливість не здійснювати постачання теплової енергії КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".
Заперечення відповідача в апеляційній скарзі на те, що у наявних у справі корінцях нарядів, наданих позивачем, споживачами в будинку 15А по вул. Білоруській у м. Києві є КП "ЦОС Шевченківського району" спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.
Відповідно до відомостей, зазначених у вказаних корінцях нарядів, до централізованої системи опалення підключається будинок за відповідною адресою в цілому. На окрему його частину, зокрема нежитлове приміщення, корінці нарядів не видаються. 
Зазначений в корінцях нарядів споживач КП "ЦОС Шевченківського району" є обслуговуючою організацією, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за адресою м. Київ, вул. Білоруська, 15А, саме тому в корінцях нарядів зазначена інформація стосовно вказаного споживача.
Відповідно до пункту 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила №1198) теплова енергія постачається безперервно.
Згідно з приписами частини 4 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Аналогічні положення містяться у пункті 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (далі - Правила №630).
Згідно з пунктом 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.
Пунктом 12 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно до пунктів 24, 25 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж станом на момент надання послуг була встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019.
Разом з цим, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання будинку, розташованого по вул. Білоруська 15А у місті Києві ви нежитлового приміщення площею 72,50 кв. м, належного відповідачу на праві господарського відання, у спірний період у встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними органами.
Також, відповідно до пункту 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.
Доводи відповідача про те, що при не укладенні сторонами спору договору відсутні підстави вважати наявним у нього зобов`язання з оплати вартості теплової енергії, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, зважаючи на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні відносини з жовтня 2018 року по грудень 2021 року, між сторонами у даній справі регулювались Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), яким визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами (втратив чинність з 01.05.2019), а також Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№ 2189-VІІІ від 09.11.2017), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.
Дійсно, як вже наголошено судом апеляційної інстанції, нормами вказаних Законів передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно зі статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.
Відповідно до пункту 44 Правил №1198 за самовільне підключення системи теплоспоживання без укладення договору споживач сплачує штраф згідно із законодавством.
З аналізу положень Правил №1198, зокрема пункту 44, вбачається, що термін "споживач" застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.
При цьому, як вже зазначалось судом апеляційної інстанції, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, поставі Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17, постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №910/12034/18 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, проте необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. 
З`ясовуючи обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача вартості спожитих за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року послуг з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 72,50 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 15А, суд апеляційної інстанції дослідив наданий позивачем розрахунок основного боргу та надані на підтвердження внесених до нього відомостей копії: 1) корінців нарядів на включення/відключення будинку в опалювальні періоди 2018/2019 роки, 2019/2020 роки, 2020/2021 роки; 2) акта прийняття теплового вузла обліку; 3) актів про готовність вузла комерційного обліку до роботи; 4) відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання, що підтверджують обсяги споживання теплової енергії; 5) облікових карток споживача за його обліковим записом 1110046-01 (помісячно), що підтверджують порядок нарахування, враховуючи обсяг спожитої теплової енергії відповідачем (як частки опалювальної площі будівлі), кількість діб/годин роботи (споживання) та її вартість; 6) довідки про нарахування відповідачу за спожиту теплову енергію помісячно сум до сплати.
За результатами дослідження судом апеляційної інстанції встановлено, що інформація розрахунку позивача щодо розміру заборгованості в загальній сумі 5585,33 грн (1863,76+1881,61+938,76+901,20) за грудень 2020 року, а також за січень, жовтень, грудень (добір за жовтень) 2021 року та облікових карток за вказані періоди про фактичне споживання теплової енергії в зазначеному розмірі не підтверджується матеріалами справи, оскільки відсутні відомості реєстрації параметрів теплоспоживання за вказані періоди (повністю чи частково), що свідчить про недоведеність позивачем первинними документами обсягів споживання відповідачем теплової енергії відповідно у грудні 2020 року (відсутність показників у період з 25.12.2020 по 31.12.2020) та січні і жовтні (з уточненням у грудні) 2021 року.
Стосовно інших періодів позивачем здійснено нарахування плати за надані послуги теплопостачання на підставі відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання, що підтверджують обсяги споживання теплової енергії в Гкал та діючих в період споживання тарифів. Фактично, судом апеляційної інстанції встановлено, що здійснювалося обслуговування всього житлового будинку в цілому, а щомісячне нарахування обсягу спожитої теплової енергії вираховувалося пропорційно опалювальній площі споживача (72,50 кв. м) за обліковим записом 1110046-01. 
Зважаючи на встановлені обставини, з огляду на подані позивачем облікові картки (помісячно), які містять інформацію про обсяги та вартість спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення (як частки опалювальної площі будинку), корінці нарядів на включення/відключення теплової енергії у будинку 15А по вул. Білоруській у м. Києві , відомості обліку споживання теплової енергії за спірний період (за виключенням грудня 2020 року, січня, жовтня (з урахуванням уточнення у грудні) 2021 року), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії на загальну суму 28606,06 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, в контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі №910/6654/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15, від 03.09.2020 у справі №910/17662/19).
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 18 Правил №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Таким чином, з огляду на те, що у спірні періоди відповідач фактично споживав послуги з постачання теплової енергії без укладення письмового договору про надання відповідних послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (у строки, визначені законом).
Доказів сплати відповідачем заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28 606,06 грн за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року матеріали справи не містять.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата збитків. 
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу наявності заборгованості відповідача з оплати послуг з постачання теплової енергії у розмірі 28 606,06 грн. В решті позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5 585,33 грн за грудень 2020 року, а також за січень, жовтень, грудень (добір за жовтень) 2021 року є безпідставними та не доведеними у встановленому законом порядку.
Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1914,24 грн та інфляційних втрат в сумі 4 384,41 грн, що нараховані на заборгованість відповідача, що виникла у період з 01.10.2018 по 31.12.2021 за кожен місяць окремо, згідно з наданим позивачем розрахунком.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
З огляду на те, що у спірний період відповідач фактично споживав теплову без укладення відповідного письмового договору він повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом). 
У зв`язку з визнанням необґрунтованими визначених позивачем розмірів існуючої у відповідача заборгованості за відповідні періоди, суд апеляційної інстанції здійснив власні розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, не виходячи за межі періоду часу, визначеного позивачем у його розрахунках, протягом якого мало місце прострочення боржника.
Так, за розрахунком апеляційного господарського суду за прострочення відповідачем сплати заборгованості за спожиту теплову енергію, що виникла за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року, підлягає нарахуванню у межах заявленого позивачем періоду з 01.11.2018 по 31.12.2021 інфляційні втрати -4 095,46 грн та 3 % річних - 1750,94 грн, а саме: :
- із суми заборгованості 214,99 грн за спожиту у жовтні 2018 року теплову енергію за період з 21.11.2018 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 260,46 грн, 3 % річних - 20,06 грн;
- із суми заборгованості 1827,71грн за спожиту у листопаді 2018 року теплову енергії за період з 21.12.2018 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2196,73 грн, 3% річних- 166,00 грн;
-із суми заборгованості 3023,87 грн за спожиту у грудні 2018 року теплову енергію за період з 21.01.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 3598,41 грн, 3% річних - 266,93 грн;
- із суми заборгованості 2643,07 грн за спожиту у січні 2019 року теплову енергію за період з 21.02.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 3129,61 грн, 3% річних - 226,58 грн;
- із суми заборгованості 2 354,70 грн за спожиту у лютому 2019 року теплову енергію за період з 21.03.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2763,28 грн, 3% річних - 196,44 грн;
- із суми заборгованості 2160,28 грн за спожиту у березні 2019 року теплову енергію за період з 21.04.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2510,03 грн, 3% річних - 174,72 грн;
- із суми заборгованості 395,93 грн за спожиту у квітні 2019 року теплову енергію за період з 21.05.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 456,83 грн, 3% річних - 31,05 грн;
- із суми заборгованості 390,12 грн за спожиту у жовтні 2019 року теплову енергію за період з 21.11.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 449,72 грн, 3% річних - 24,69 грн;
- із суми заборгованості 1525,67 грн за спожиту у листопаді 2019 року теплову енергію за період з 21.12.2019 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 1762,27 грн, 3% річних - 92,79 грн;
- із суми заборгованості 1250,02 грн за спожиту у грудні 2019 року теплову енергію за період з 21.01.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 1440,99 грн, 3% річних - 72,85 грн;
- із суми заборгованості 2 210,62 грн за спожиту у січні 2020 року теплову енергію за період з 21.02.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2556,01 грн, 3% річних - 123,21 грн;
- із суми заборгованості 1774,96 грн за спожиту у лютому 2020 року теплову енергію за період з 21.03.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2035,99 грн, 3% річних - 94,71 грн;
- із суми заборгованості 1488,19 грн за спожиту у березні 2020 року теплову енергію за період з 21.04.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 1693,50 грн, 3% річних - 75,63 грн;
- із суми заборгованості 186,02 грн за спожиту у квітні 2020 року теплову енергію за період з 21.05.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 211,05 грн, 3% річних - 9,00 грн.
- із суми заборгованості 677,23 грн за спожиту у жовтні 2020 року теплову енергію за період з 21.11.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 751,76 грн, 3% річних - 22,54 грн;
- із суми заборгованості 1397,23 грн за спожиту у листопаді 2020 року теплову енергію за період з 21.12.2020 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 1537,17 грн, 3% річних - 43,06 грн;
- із суми заборгованості 2 503,31 грн за спожиту у лютому 2021 року теплову енергію за період з 21.03.2021 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 2646,77 грн, 3% річних - 58,64 грн;
- із суми заборгованості 1825,18 грн за спожиту у березні 2021 року теплову енергію за період з 21.04.2021 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 1916,36 грн, 3% річних - 38,10 грн;
- із суми заборгованості 756,96 грн за спожиту у квітні 2021 року теплову енергію за період з 21.05.2021 по 31.12.2021 інфляційні втрати - 784,58 грн, 3% річних - 13,94 грн.
В решті позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі - 288,95грн та 3% річних в сумі - 163,30 грн є необґрунтованими.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за період з жовтня 2018 року по грудень 2021 року в розмірі 28 606,06 грн, нараховані на вказану суму (в розрізі місячних платежів) інфляційні втрати в загальній сумі  4095, 46 грн та 3 % річних в загальній сумі 1750,94 грн підлягають задоволенню, оскільки є підставними та обґрунтованими. В решті позовних вимог слід відмовити.
Необґрунтованими є доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з наявністю рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/4446/22, яким стягнуто з відповідача на користь позивача борг за період, який входить до спірного періоду у даній справі. Як убачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/4446/22 предмет та підстави позову у цій справі не є тотожними предмету та підставам позову у справі, що розглядається, стосуються іншого нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою, відмінною від адреси у даній справі. 
Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати      Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод      та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи , викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на встановлені у даній справі обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/5593/22 ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, апеляційна скарга КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати.
Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, новому розподілу підлягають сума судового збору, сплачена позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного провадження позовні вимоги КП "Київтеплоенерго" задоволені частково, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне здійснити у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат понесених позивачем у даній справі, поклавши їх на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/5593/22 скасувати та ухвалити нове рішення.
3. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити частково.
4. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код 34966254) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) 28 606,06 грн боргу за спожиту теплову енергію, 1750,94 грн 3 % річних, 4095,46 грн інфляційних втрат та 2111,05 грн судового збору.
5. В іншій частині позову відмовити.
6. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код 34966254) 554,92 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
7. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.
8. Матеріали справи №910/5593/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко