Справа № 466/2606/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3351/23                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        05 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
       судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Псярук О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача заборгованості за період з 01.09.2020 року по 30.11.2021 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 15 096 грн. 02 коп. та за послуги гарячого водопостачання в розмірі 28 361 грн. 74 коп., а також 2 481 грн. сплаченого судового збору. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , однак останній протягом періоду з 01.09.2020 року по 30.11.2021 року послуги позивача з централізованого опалення та гарячого водопостачання не оплачує, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.09.2020 року по 30.11.2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 15 096 грн. 02 коп. та за послуги гарячого водопостачання в розмірі 28 361 грн. 74 коп., всього – 43 457 грн. 76 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 2 481 грн. 00 коп. сплаченого судового збору (а.с. 104-106).

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати «і закрити провадження у справі», покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 111-112).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі – і апелянтом) те, що відповідач (апелянт) є співвласником квартири АДРЕСА_1 , а відтак ця обставина доказуванню не підлягає.
Так само, як доводи апеляційної скарги не містять заперечень (контррозрахунків тощо) щодо розміру заборгованості за надані позивачем послуги по вищезгаданій квартирі. 

В апеляційній скарзі в обґрунтування наведених у ній доводів міститься посилання на статті 322, 360, 544 ЦК України, якими передбачено, що:
-власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить (стаття 322);
-співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у (зокрема) витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360);
-боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці за вирахуванням частки, яка припадає на нього (стаття 544). 

На вищезгадані норми матеріального права відповідач також посилався і у поданій ним до суду Заяві про перегляд заочного рішення по даній справі (а.с. 39-40), яка ухвалою суду від 08 лютого 2023 року була задоволеною (а.с. 67).

До вищезгаданої Заяви … відповідачем було долучено Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що він дійсно є співвласником (а не одноосібним власником) квартири  АДРЕСА_1 (а.с. 44-49), однак вищезгадана Заява про перегляд заочного рішення (ні будь-який інший документ з наявних у матеріалах справи) не містить клопотання про залучення інших співвласників квартири до участі у даній справі. 

Крім цього, у вищезгаданих Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартиру  АДРЕСА_1 зазначену як таку, що перебуває у спільній сумісній власності її співвласників, тобто – без визначення часток кожного з них у праві власності (а.с. 44-49). 

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, встановлено, що (зокрема) мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг, а у разі коли між мешканцями квартири така згода щодо оплати житлово-комунальних відсутня, то плата за послуги з централізованого опалення розподіляється за встановленими тарифами відповідно до опалювальної площі приміщення, яким користується співвласник.
Жодних звернень (заяв, клопотань тощо) стосовно того, що між співвласниками квартири  АДРЕСА_1 відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг, відповідач до суду не подавав і матеріали справи таких не містять.
Крім цього, апелянт у доводах апеляційної скарги сам посилається на те, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відтак, апелянт, виконавши на виконання оскаржуваного рішення солідарний обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі, яка перебуває у спільній сумісній власності, набуває право зворотної вимоги до кожного з решти співвласників цієї квартири (за вирахуванням частки, яка припадає на нього).
За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови у задоволення позовних вимог або для «закриття провадження у справі», про що міститься вимога у прохальній частині апеляційної скарги.

В той же час, як стверджується матеріалами справи, станом на день ухвалення судом оскаржуваного рішення (16.08.2023 року) відповідача ОСОБА_1 вже було визнано особою з інвалідністю другої групи загального захворювання безтерміново (а.с. 123), а відтак у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він є особою звільненою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях і стягнення з нього оскаржуваним рішенням на користь позивача сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви є неправомірним, а тому оскаржуване рішення у цій частині підлягає до скасування. 

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
За подачу позовної заяви позивач сплатив 2 481 грн. судового збору (а.с. 4), які підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року – 3 028, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача сумарно 43 457 грн. 76 коп. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення квартири та її гарячого водопостачання.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 43 457 грн. 76 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн. х 100 = 302 800, 00 грн.).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 43 457 грн. 76 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 частина 1 пункт 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 серпня 2023 року в частині вирішення питання судових витрат скасувати і в цій частині ухвалити нове. 

Сплачений Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 05 лютого 2024 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.