Справа № 759/21251/23                                                                                            Головуючий в суді І інстанції - Бандура І.С.
Провадження № 33/824/1472/2024                                                                           Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
01 березня 2024 року                                                                                      м. Київ  
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
секретар:                                                                                            Ганжа В.В.,
за участю:                                                                                                            
особи, яка притягається до відповідальності                                 ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року, якою:
 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого водієм у ТОВ «ТТД», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції, 22.10.2023 об 00 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW» державний номерний знак НОМЕР_2 рухаючись по пр-ту Леся Курбаса, 1-а в місті Києві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряного покрову обличчя. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій пройти відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року ОСОБА_1  визнано   винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 грн. 00 коп. (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один (1) рік.  Стягнуто з   ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 копійок.
 Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Сіренко М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не взято до уваги доводи сторони захисту, справу розглянуто без особи, яка притягається до відповідальності, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.
Також захисник звертає увагу на те,  що є недопустимим з боку працівників поліції пропонувати особі відмовитися від проходження огляду, оскільки це є волевиявленням особи, а такі дії з боку працівників поліції порушують сам порядок огляду водіїв на стан сп`яніння та мають судом розцінюватися як схиляння до вчинення правопорушення, тобто очевидною провокацією.
Керуючись роз`ясненнями поліцейського щодо можливості відмовитися від огляду, ОСОБА_1   не умисно відмовився від проходження, а вибрав для себе більш зручний варіант із запропонованих, будучи цілком впевненим, що такі його дії не є протиправними й водій діяв в рамках закону.
Зазначає, що у даному конкретному випадку відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не може становити складу адміністративного правопорушення, оскільки дії працівників патрульної поліції не відповідали вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху України у зв`язку з чим ОСОБА_1 помилково вважав відсутніми у своїх діях ознаки правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП України.
За таких обставин у справі відсутні докази, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_1 свідомо ухилився від проходження медичного огляду у медичному закладі на вимогу працівників поліції та мав ознаки алкогольного сп`яніння, які давали для цього підстави, що також підтверджується відеозаписом із матеріалів справи.
Так, в протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 , а саме у фабулі протоколу не вказано, які саме дії ОСОБА_1 вчинив з метою ухилення від огляду, тобто об`єктивна сторона адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП розкрита не в повній мірі.
Відтак, захисник приходить до висновку про те, що за аналогією до кримінального судочинства, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. А усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За таких обставин, враховуючи  вищевикладене, сторона захисту вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як вину   ОСОБА_1 поліцейським не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятним та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАПвизначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно ж з пунктами 1, 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;  у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та  в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідив письмові докази у справі, та, за відсутності жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.
На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться: 
- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 523598 від 22 жовтня 2023 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала та свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які будь-яких заперечень не зазначили (а.с. 1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.10.2023 року (а.с. 3);
- у відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений у зв`язку керуванням автомобілем під час комендантської години. В ході тривалого спілкування з поліцейськими, водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився (а.с. 7);
Апелянт не заперечує того факту, що події, зафіксовані долученим до протоколу відеозаписом, відбувалися в дійсності.
Окрім цього, під час апеляційного розгляду було допитано працівника поліції ОСОБА_4 , відповідального за складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 523598 від 22.10.2022, з приводу обставин події, який підтвердив всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини.
Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи захисника про те, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд тільки за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та не запропонували водієві проїхати на огляд до медичного закладу охорони здоров`я та скласти направлення на огляд водія транспортного засобу, не заслуговують на увагу та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що після відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер», працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд в медичному закладі, на що останній погодився, однак в подальшому, у зв`язку з небажанням їхати з працівниками поліції та залишати свій транспортний засіб на місці зупинки, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.
Більше того, на противагу вищезазначеним доводам захисника в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.10.2023.
Доводи апелянта про те, що у справі відсутні докази, які б переконливо свідчили, що ОСОБА_1 свідомо ухилявся від проходження медичного огляду на вимогу працівника поліції та мав ознаки алкогольного сп`яніння, які давали для цього підстави, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Також, апеляційний суд зауважує, що незнання ОСОБА_1 своїх обов`язків як водія пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан сп`яніння (тобто порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України) і наслідків такої відмови, не дає підстав вважати, що рішення суду першої інстанції незаконне, оскільки, відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Доводи апеляційної скарги про те, що з боку працівників поліції відбулася провокація адміністративного правопорушення є безпідставними.
Так, для визначення провокації адміністративного правопорушення встановлено, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення правопорушення, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи було б вчинено правопорушення без втручання правоохоронних органів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме по собі роз`яснення особі, що вона може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, не є провокацією.
В цілому, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка М.Ю. зводяться до неправомірності дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.
Відтак, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 25 січня 2024 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича - залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року щодо ОСОБА_1  - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       О. М. Рудніченко