ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 381/4781/23                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Соловей Г.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Ганечко О.М.,
                                                                                                    Грибан І.О.,
за участю 
секретаря судового засідання                                                            Кузьмука Б.І.,
позивача                                                                                 ОСОБА_1 ,
представника позивача                                                            Саннікова С.Г.,
представника відповідача                                                            не з`явився,
розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі ЦПП у Київській області ДПП про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі ЦПП у Київській області ДПП, в якому просив скасувати постанову серії БАБ № 727697 від 11.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн та закрити провадження у справі про притягнення його до відповідальності.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач вказує, що 11.10.2023 його дійсно зупинили працівники поліції по вул. Миру м. Фастів Київської області та перевірили документи: посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію автомобіля Шевроле Спарк, д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, працівники поліції почали вимагати надати поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів. Позивач вважав дану вимогу незаконною та пояснив поліцейському, що відповідно до п. 21.2., ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування", контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення дорожньо-транспорртних пригод.
Позивач вказує, що транспортний засіб застраховано, що вбачається з полісу № АР/6943614 ОСЦПВВНТЗ від 10.10.2023. Натомість, працівники поліції почали вимагати поліс страхування оформлений саме на ОСОБА_1 . Позивач вказує, що на пояснення, що автомобіль належить дружині, працівники поліції не відреагували, та вказали, що вчинене правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, також права не роз`яснили, скористатись правовою допомогою адвоката не надали можливості, постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності винесли безпосередньою на місці зупинки автомобіля.
Відтак, позивач вважає, що відповідач грубо порушив вимоги статей 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також, позивач вказує, що згідно з п. 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Позивач наголошує, що інших причин складення протоколу про відсутність полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів у поліції немає.
Тобто є лише два випадки, коли поліцейський може перевірити поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів та виписати протокол за його відсутність:
при складанні протоколу щодо порушень правил дорожнього руху;
при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, якщо водій нічого не порушив і на нього не складається протокол, то штрафувати його за відсутність полісу страхування поліцейський не має права.
Таким чином, обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс страхування виникає лише у випадках складання відносно даного водія протоколу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 24.01.2024.
22.01.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Відповідач наголошує, що приписи ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативними.
В судове засідання, призначене на 24.01.2024 з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача та його представника, колегія суддів постановила проводити розгляд справи за даної явки. Позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, надали пояснення по суті справи, колегія суддів дослідила відео докази у справі у присутності позивача та його представника. Позивач та його представник правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії БАБ № 727697 від 11.10.2023 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 425 грн. Згідно вказаної постанови вбачається, що 11.10.2023 о 07:37 год, ОСОБА_1 в м. Фастів по вул. Миру, 32, керуючи транспортним засобом «CHEVROLET SPARK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі діючого полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вважаючи вказані обставини недоведеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на якого поширюються обов`язки, передбачені Правилами дорожнього руху, зобов`язаний не тільки при собі мати чинний страховий поліс, але і на вимогу працівників поліції пред`явити зазначений документ у спосіб, що дає можливість ознайомитися з ним та зафіксувати інформацію.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
На виконання п. 1.3 Правил Дорожнього Руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
На виконання ч. 5 ст. 14  Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частина 1 ст. 126 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством,, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На виконання п. 2.4ґ) та п. 2.1 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зокрема чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону № 3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно з положенням п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Керуючись ч. 1 ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 цього Кодексу.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Аналогічного змісту правову позицію викладено у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25.09.2019, у справі № 522/2280/16-а від 21.11.2019, у справі № 711/4707/17 від 19.06.2019.
Колегія суддів погоджується з відповідачем, що норма ст. 126 КпАП України є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), і такі документи можуть бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно з вимогами наведених норм законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортного засобу.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на якого поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зобов`язаний не тільки при собі мати чинний страховий поліс, але і на вимогу працівників поліції пред`явити зазначений документ у спосіб, що дає можливість ознайомитися з ним та зафіксувати інформацію.
Як підтверджено відеодоказами, що наявні в матеріалах справи, позивач на вимогу інспектора патрульної поліції надав поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортного засобу, строк дії якого станом на 11.10.2023 сплив. 
Також, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора спростовує доводи позивача стосовно того, що під час складення оскаржуваної постанови йог оправа були порушені. Оскільки, зі змісту відеозапису вбачається, що позивач на питання інспектора патрульної поліції повідомив, що права та обов`язки під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності йому відомі.
В матеріалах справи дійсно наявний поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортного засобу від 10.10.2023 на транспортний засіб номерний знак НОМЕР_1 , втім, як не заперечується сторонами у справі, такий не був пред`явлений інспектору патрульної поліції на вимогу 11.10.2023.
Вказане, на думку колегії суддів, не звільняє позивача від відповідальності, оскільки нормами чинного законодавства встановлено обов`язок саме водія пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чого позивачем зроблено не було.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 727697 від 11.10.2023, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства та містить адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КпАП України.
Також, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що під час розгляду даної справи відповідач мав скласти протокол про скоєння адміністративного правопорушення, оскільки за приписами ст. 258 КпАП України, такий у разі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, не складається.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Інші доводи позовної заяви та апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, як такі що не спростовують, факт допущення позивачем порушення п. 2.1 ґ) ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року у залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.М. Ганечко

                                                                                                    І.О. Грибан