ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/13836/23
Провадження № 22-ц/4820/236/24

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю: представника позивача та відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/13836/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
В червні 2023 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 1 вересня 2019 року по 30 квітня 2023 року в сумі 37848 грн. 17 коп. та покласти на відповідача судові витрати по справі.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , не проводила у встановлені строки та в межах встановлених норм і тарифів оплату наданих підприємством послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, які надавалися їй за адресою АДРЕСА_1 . 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2023 року вказаний позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги із теплопостачання та постачання гарячої води за період з 1 вересня 2019 року по 30 квітня 2023 року в сумі 37848 грн. 17 коп., а також судовий збір в розмірі 2684 грн. 
Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скрагу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставнам справи, порушення судом норм процесуального права.
Так, апелянт вказує, що вирішуючи спір суд не дослідив та не перевірив, що у зазначений в позовній заяві період за адресою АДРЕСА_1 споживачами послуг були такої інші дієздатні особи, які мають нести солідарну відповідальність, однак їх не було залучено в якості співвідповідачів.
Крім того, розмір заборгованості є необгрунтованим та безпідставним, оскільки позивач не надав суду детального розрахунку з підставами нарахування щомісячної оплати, зокрема, в розрахунку інформація про спожиту гарячу воду зазначена не за всі місяці визначеного позивачем періоду. Крім того, суд не звернув увагу, що включена до ціни позову сума в розмірі 13031,95 знаходиться поза межами визначеного у позовінй заяві періоду, відсутній її розрахунок та обгрунтування.
Також вказує, що в судовому рішенні не деталізовано, який саме розмір заборгованості підлягає стягненню за послуги постачання теплової ененергії, а який за послуги постачання гарячої води. А також судом не досліджено та безпідставно не враховано сплату за надані послуги.
Отже, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в позові. 
Також ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про застосування до вимог позивач строків позовної давності.
У відзиві на апеляційну скаргу щодо доводу відповідача про включення до розрахунку суми в розмірі 13032,95 грн. поза межами визначеного позовом періоду, то позивач вказує, що згідно регулятивних нормативних актів, за наявності в споживача заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії сума перерахунку (від`ємне згачення) зараховується в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. За період з 01.09.2019р. по 30.04.2023р. споживачу за послуги з теплової енергії та постачання гарячого водопостачання нараховано 52971,60грн., споживачем сплочено 37848,17 грн., з них : 20718,61 грн. зараховано в в рахунок погашення існуючої заборгованості; 15123,43 зараховано в рахунок оплати періоду з 01.09.2019 по 30.04.2023. Заборгованість станом на 01.05.2023р становить 37848,17. Апелянтом не надано доказів про здійснення оплати щодо послуги з теплової енергії та постачання гарячої води як окремими видами послуг, виписка з банківського рахунку, яку зазначає апелянт як доказ не долучені до апеляційної скарги. Крім того, споживач передавала показники лічильника гарячої води.
Щодо доводів апелянта, що у визначений період в квартирі проживало всього четверо осіб, які не залучені як співвідповідачі, то позивач вказує, що плата за послуги розраховується, виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги. Як вбачається із довідки про заборгованість, за визначеною адресою щомісячно здійснювалась оплата послуг та передавання показників від споживача ОСОБА_1 . Однак, така оплата нею здійснювалась у не належному розмірі, тому позов був пред`явлений саме до неї.
Крім того, станом на 01.09.2019 (початок періоду виникнення заборгованості) ОСОБА_1 є власником всієї квартири, а доказів фактичного місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 нею не надано, як і відсутні докази того, що вона не користувалася послугами із теплопостачання та постачання гарячої води у квартирі номер АДРЕСА_3 . Також, за наявності доказів користування вказаними послугами іншими особами, ОСОБА_1 , як власник, не позбавлена права на звернення до цих осіб із вимогою про стягнення боргу.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачу ОСОБА_1 послуги з теплопостачання та постачання гарячої води до квартири за адресою АДРЕСА_1 . 
Згідно довідки про зареєстрованих в даному житловому приміщенні зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником квартири є ОСОБА_1 .
Особовий рахунок для сплати за спожиту теплоенергію та постачання гарячої води № 76236 відкрито на ім`я ОСОБА_1 ..
Згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 21/1 від 30.01.2024 року борг споживача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 за надання послуг з теплопостачання на час подання позову – червень 2023 року відсутній.
       Однак, згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 21/2 від 30.01.2024 року борг споживача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з надання послуг з гарячого водопостачання за період з серпня 2019 року по червень 2023 року складає 37848,17 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За правилами ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.
П. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Ст. 5 цього ж Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно ст.ст. 7, 9 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Обов`язок споживача оплачувати послуги за постачання гарячої води також передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надання послуг з гарячого водопостачання, позивач просив стягнути суму боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з за період з серпня 2019 року по червень 2023 року в сумі 37848,17 грн., надавши як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції довідки про розмір цієї заборгованості.
В свою чергу відповідачем вказані розрахунки жодним чином не спростовано. Апелянт надав суду відповідні платіжні банківські документи та довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», з яких вбачається, що апелянт у вказаний період здійснювала оплату лише послуг з теплопостачання, а послуги з постачання гарячої води не оплачувала.
За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову є обгрунтованим та законним.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем до позову включено суму боргу в розмірі 13032,95 коп. за гаряче водопостачання, яка знаходиться поза межами, визначеного в позову періоді, без детального розрахунку слід відхилити.
За п.п. 11, 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.
За нормами ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. 
Апелянтом надано суду довідку МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 21/2 від 30.01.2024 року, з якої вбачається, що січня по липень 2019 року показники вузлів обліку – лічильників води гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 , обліковані в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», були незмінними і становили ГВ-1 442 та ГВ-2 748 і за цими показниками у відповідача був відсутній борг за гаряче водопостачання.
В серпні 2019 року показники змінились відповідно на :
-по ГВ-1 502;
-по ГВ-2 849.
Отже за спожиті послуги з гарячого водопостачання по даним показниками і був нарахований борг в сумі 13032,95 грн. станом на серпень 2019 року.
В послідуючому в період серпня 2019 року по лютий 2021 року показники вузлів обліку – лічильників води гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 , обліковані в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», були незмінними і становили ГВ-1 502 та ГВ-2 849 і за цими показниками у відповідача був борг за гаряче водопостачання в сумі 13032,95 грн..
В лютому 2021 року показники змінились відповідно на :
-по ГВ-1 549;
-ГВ-2 943.
Отже за спожиті послуги з гарячого водопостачання по даним показниками був нарахований борг в сумі 11413,95 у сукупний борг вже становив станом на лютий 2021 року 24446,9 грн.
В послідуючому в період березня 2021 року по червень 2022 року показники вузлів обліку – лічильників води гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 , обліковані в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», були незмінними і становили ГВ-1 549 та ГВ-2 943 і за цими показниками у відповідача був борг за гаряче водопостачання в сумі 24446,9 грн.
В червні 2022 року показники змінились відповідно на :
-по ГВ-1 580;
-ГВ-2 1001.
Отже за спожиті послуги з гарячого водопостачання по даним показниками був нарахований борг в сумі 7795,51 грн. і сукупний борг вже становив станом на червень 2022 року 32242,41 грн.
В послідуючому в період червня 2022 року квітень 2023 року показники вузлів обліку – лічильників води гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 , обліковані в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», були незмінними і становили ГВ-1 580 та ГВ-2 1001 і за цими показниками у відповідача був борг за гаряче водопостачання в сумі 32242,41 грн.
В квітні 2023 року показники змінились відповідно на :
-по ГВ-1 595;
-ГВ-2 1050 та в послідуючому до червня 2023 року не змінювались..
Отже за спожиті послуги з гарячого водопостачання по даним показниками був нарахований борг в сумі 5605,76 грн. і сукупний борг вже становив станом на червень 2022 року 37848,17 грн.
При цьому відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» саме на відповідача як споживача покладається обов`язок передачі показань вузлів обліку виконавцю комунальних послуг, в даному випадку МКП «Хмельницьктеплокомуненерго».
Апелянт не заперечила та не надала суду доказів, що показники вузлів обліку – лічильників води гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 , обліковані в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», ГВ-1 та ГВ-2 станом на червень 2023 року не відповідають показникам, зазначеним в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», тобто даної обставини не спростувала.
Крім того такі показання вузлів обліку гарячого водопостачання в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» мали фіксуватись саме на підставі показань, переданих відповідачем, яка в свою черга не надала доказів, що передавала інші показники вузлів обліку. 
За поясненнями представника позивача фактично показання вузлів обліку гарячого водопостачання в системі МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» за відсутності подання показників споживачем по АДРЕСА_1 вносились на підставі звірок з КП «Хмельницькводоканал».
При цьому, апелянтом не надано суду жодних доказів, що вона в період з серпня 2019 по червень 2023 року оплачувала послуги з постачання гарячої води.
Інші доводи апеляційної скарги щодо сплати відповідачем за послуги теплопостачання не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як судом встановлено, що станом на день подання позову у відповідача відсутній борг по сплаті за послуги з теплопостачання. Фактично судом стягнуто лише борг з послуг по постачанню гарячої води.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позов поданий не до всіх належних відповідачів, оскільки по АДРЕСА_1 проживали і інші особи, члени сім`ї власника житла.
Як вказано вище п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
В даній справі встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового приміщення по АДРЕСА_1 , індивідуальним споживачем послуг з постачання гарячої води як фізична особа, а тому саме вона має нести сплачувати кошти за отримані комунальні послуги.
При цьому у відповідності до норм ЖК та ЦК України апелянт не позбавлена можливості звернутись з вимогою, до інших осіб, що проживають в житловому приміщенні для відшкодування, сплачених нею коштів, за отримані житлово-комунальні послуги.
При цьому суд не приймає до уваги заяву апелянта про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. 
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.
У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Судом встановлено, що позов подано про стягнення заборгованості за період з 31 серпня 2019 року і з 31 серпня 2019 року почався перебіг строку позовної давності звернення позивачем з позовом до суду на захист свого порушеного права, останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даній справі за період з 31 серпня 2019 року припадає на 31 серпня 2022 року, на час коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину.
Оскільки позов подано про стягнення заборгованості за період з 31 серпня 2019 року по 31 травня 2023 року, позов подано до суду 02 червня 2023 року під час дії карантину та дії п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», слід дійти висновку, що позовну заяву подано в межах строків позовної давності.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова