ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2214/23  Номер провадження 22-ц/814/867/24	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В.
учасники справи: 
представник стягувача – адвокат Лихошвай С.О. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року, постановлену суддею Нагорною Н.В., повний текст ухвали складено – 26 вересня 2023 року

за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа 

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа. 

Заява мотивована тим, що 27.09.2013 року Пирятинським районним судом Полтавської області було прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 66 808,62 грн., судові витрати у розмірі 668,08 грн. та видано виконавчий лист. Вказаний виконавчий документ було надіслано на виконання до Пирятинського ВДВС, де 04.12.2013 року було відкрито виконавче провадження №41022599. До цього часу вищевказане рішення не виконано. У серпні 2023 року він звернувся із запитом до виконавчої служби про хід ВП №41022599. Як вбачається з відповіді в.о. начальника Пирятинського ВДВС, вищевказаний виконавчий документ дійсно перебував на виконанні, але 16.03.2017 року був повернутий на адресу стягувача на підставі п.7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист не пред`являвся. Вказані обставини свідчать про те, що виконавчий документ було втрачено не з вини стягувача. Втрата оригіналу виконавчого листа та пропуск строку його пред`явлення до примусового виконання відбулися поза межами його вини, що призводить до відсутності повного виконання остаточного рішення суду та порушення його інтересів як стягувача. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд визнати причину пропуску строку поважною та поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а також видати його дублікат у зв`язку із втратою оригіналу.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані ОСОБА_1  причини пропуску строку не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача повторно подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання. Інших поважних причин пропуску строку заявником не вказано. Також судом враховано, що з дня відкриття виконавчого провадження сплинуло досить тривалий час, майже 10 років, про хід та результати виконавчого провадження заявник стягувач ОСОБА_1  не цікавився 8 років. З часу повернення виконавчого документа стягувачу пройшло більше 6 років. Отже, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про незацікавленість ОСОБА_1  у виконанні рішення суду на його користь. Суд дійшов висновку, що заявником не надано переконливих доказів поважності пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому вказана вимога є такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи, що стягувачу відмовлено у поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа, судом також відмовлено у задоволенні вимоги про видачу дублікату виконавчого листа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про його незацікавленість у виконанні рішення суду на його користь є абсолютно безпідставним. Наголошує на тому, що він не отримував постанови про повернення виконавчого документу та оригінал самого виконавчого листа. Докази надіслання державним виконавцем у передбаченому законом порядку на адресу стягувача постанови про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого документу надані не були. Вважає, що у даному випадку є достатні підстави вважати, що оригінал виконавчого листа було втрачено поза межами його винних дій як стягувача, з урахуванням відсутності належних доказів повернення оригіналу виконавчого листа стягувачу рекомендованим поштовим відправленням. Через втрату виконавчого листа та його повну необізнаність про те, що виконавче провадження завершене з підстав повернення йому виконавчого документу, строк повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув, однак, без вини стягувача та відновити його іншим шляхом, окрім, як отримати його дублікат, неможливо. Рішення суду у даній справі набрало законної сили і на сьогодні залишається невиконаним, а виконавчий лист втрачено. Зазначає, що відсутність звернень чи клопотань з його боку на адресу державного виконавця була обумовлена двома обставинами: перебування його на військовій службі та необізнаності стосовно можливого закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів без його фактичного виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що 27.09.2013 року Пирятинським районним судом було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 66 808,62 грн. та судові витрати у сумі 668,08 грн. (а.с. 46-48).

20.11.2013 року заявнику був виданий виконавчий лист №544/1376/13-ц (а.с. 55).

04.12.2013 року постановою головного державного виконавця ВДВС Пирятинського районного управління юстиції Потерайло К.Р. відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного документу №41022599 (а.с. 61).

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.03.2017 року, ОСОБА_1 було повернуто виконавчий лист №544/1376/13-ц з підстав п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) (а.с. 63).

Згідно відповіді в.о. начальника Пирятинського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області №11544 від 28.08.2023 року, у відділі перебувало на виконанні ВП №41022599 з примусового виконання виконавчого листа №544/1376/13-ц, виданого Пирятинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 66 808,62 грн. та судових витрат у сумі 668,08 грн., яке було відкрито 04.12.2013 року. 16.03.2017 року даний виконавчий лист був повернутий стягувачу з підстав п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно даний виконавчий лист не пред`являвся (а.с. 62).

При вирішенні заяви ОСОБА_1 , судом  першої інстанції встановлено та підтверджується поясненнями самого стягувача, що ОСОБА_1  не повідомляв державного виконавця про зміну свого місця проживання та не цікавився про хід та результати виконавчого провадження. 

Водночас, судом першої інстанції зазначено, що якщо законом визначений порядок та, зокрема, строки для вчинення певних дій, такі строки в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинні дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та підлягають доведенню в силу принципів змагальності та диспозитивності, визначених положеннями ст.12, 13, 82 ЦПК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року в справі №2-1053/10 (провадження №61-18169св18) зроблено висновок, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що на час набрання рішенням Пирятинського районного суду м. Полтави від 27.09.2013 року законної сили, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (далі - Закон № 606-XIV), тоді, як на час звернення ОСОБА_1  до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, вже діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 22 Закону №606-XIV у редакції, що діяла на час набрання спірним рішенням законної сили виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Таким чином, з врахуванням постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу від 16.03.2017 року, строк пред`явлення до виконання виконавчого документу за спірним рішенням становив до 16.03.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Звертаючись із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, ОСОБА_1  вказував, що він не отримував постанови про повернення виконавчого документу та оригіналу самого виконавчого листа. Враховуючи те, що оригінал виконавчого листа втрачено з причин, що не залежали від його волі та його винних дій, що унеможливило повторне пред`явлення його до виконання, заборгованість боржника фактично не погашена та остаточне рішення суду у справі залишається не виконаним, що свідчить про безпідставне порушення інтересів стягувача.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заявником не надано переконливих доказів поважності пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому вказана вимога є такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо вчинення ОСОБА_1  будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду від 27.09.2013 року, до звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа. Відомості щодо наявності підстав для переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у матеріалах справи також відсутні та стягуваечм не доведені.

У заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1  не наведено жодного належного обґрунтування причин такого значного пропуску строку, фактично обґрунтувавши його лише відсутністю його винних дій та його необізнаністю про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання ОСОБА_1  на поважність причин пропуску не знайшло свого підтвердження при розгляді справи.

Недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У даному випадку, оскільки стягувачем не було вжито усіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у справі за власним позовом і вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

За відсутності підстав поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відсутні і підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                         О. А. Лобов                         В. М. Триголов