Справа № 128/1886/23
Провадження № 22-ц/801/354/2024
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року	Справа № 128/1886/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Оніщука В. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ»
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію,
Рішення ухвалила суддя Карпінська Ю. Ф.
Рішення ухвалено без виклику сторін у м. Вінниця
Дата складення повного тексту рішення – 04 грудня 2023 року,

Встановив:
У травні 2023 року ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію, який мотивувало тим, товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам відповідно до отриманої ліцензії (постанова НКРЕКП № 429 від 14 червня 2018), починаючи з 01 січня 2019 року. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. У зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі станом на 31 грудня 2018 року побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом, які продовжили споживання електричної енергії після 01 січня 2019 року, приєднались до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Оператором системи розподілу на території Вінницької області є Акціонерне товариство «Вінницяобленерго». Тобто АТ «Вінницяобленерго» здійснювало щомісячне нарахування показників відповідачу ОСОБА_1 за адресою об`єкта постачання: АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 2.1 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Так, у період з 01 жовтня 2021 року по 01 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 спожив 31856Вт/год на суму 53 518,08 грн., 10 лютого 2022 року припинено подачу електричної енергії до будинку відповідача шляхом відключення, за вказаний період не сплачено жодної суми.
Отже, станом на момент подання даного позову відповідач заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 53 517,70 грн. не оплатив. Тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01 жовтня 2021 року по 01 грудня 2021 року в сумі 53 517,70 грн. на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ». Також просять стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію – відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позов в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на думку позивача відповідач приєднався до умов публічних договорів, а саме договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з АТ «Вінницяобленерго» та договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 2019 року. А тому, судом не враховано вимоги п. 4.27 Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки відповідач повідомив позивача про те, що він не являється власником майна за адресою: АДРЕСА_1 , лише 30 березня 2022 року, а отже зобов`язаний здійснювати оплату спожитої електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін. Також просить стягнути з ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн, що надані згідно з договором про надання правової допомоги від 30 квітня 2023 року № 05/2023. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01 січня 2019 року ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», що діє на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429 (постачальник), в особі директора Близнюка Олександра Івановича, який діє на підставі статуту, та побутовий споживач (споживач), який приєднався до даного договору (сторони), уклали договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до умов договору, цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим споживачам постачальником та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору (пункт 1.1 договору); умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі – ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2 договору); за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 2.1 договору); обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії (пункт 2.2 договору); додатками до договору є: «Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг», «Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством», «Комерційна пропозиція» (пункт 13.1 договору); дія цього договору припиняється, крім іншого, у разі зміни власника об`єкта споживача та отримання від нового власника (користувача) або оператора системи розподілу документального підтвердження щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим власником (користувачем) – у частині постачання (пункт 13.7 договору) (а. с. 6-9).
Згідно з умовами, викладеними у Комерційній пропозиції № 2.1.1.2 (додаток 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), договір укладається на 1 календарний рік та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше, ніж за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії (а. с. 10).
Відповідно до копії довідки про обсяг розподіленої електричної енергії споживачу за о/р 27900231 ОСОБА_1 за період з січня 2021 року до лютого 2022 року всього нараховано 31856 кВт/год (а. с. 11).
Згідно з копією заявки на виконання робіт в електроустановках ЕМ № 13 від 10 лютого 2022 року, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , припинено подачу електричної енергії, заборгованість за спожиту електроенергію на суму 53 517,7 грн. (а. с. 13).
Відповідно до довідки про споживання за період з жовтня 2021 року до травня 2023 року по особовому рахунку власника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , покази лічильника – НОМЕР_2 , залишок – 53 517,70 грн. (а. с. 15).
З детальної довідки споживача станом на 11 травня 2023 року вбачається, що власник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 22 лютого 2022 року відключений від лічильника (а. с. 15 на звороті).
Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0000986382023 від 29 травня 2023 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:001:0592 за адресою: СТ «Авіатор», ОСТ «Барський масив», 23 Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 145 від 19 січня 2012 року (а. с. 49-50).
Відповідно до копії відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; з 11 січня 2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 34).
З копії заяви ОСОБА_1 , адресованої директору ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» Близнюку О.І., від 30 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 просить розірвати договір на постачання електричної енергії № 27900231 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з продажем даного приміщення в 2011 році, оскільки дані кіловати ним використані не були, заборгованість, яка виникла в жовтні 2021 року, належить новим господарям (а. с. 53).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача недоведені належними та допустимими доказами. При цьому суд врахував також те, що позивачем взагалі не доведено обов`язку ОСОБА_1 повідомити ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією у зв`язку з відсутністю договірних відносин між ними. 
Апеляційний суд вважає такі мотиви відмови у задоволенні позову помилковими з урахуванням наступного.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та Кодексом комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року.
Абзацом 4 пункту 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, упродовж трьох років з 1 січня 2019 року, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.
Положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.
За змістом ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно з ч. 2 ст. 56 цього Закону договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно зі ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра тощо.
Згідно із п. 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 № 312 (далі - Правила) ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Відповідно до п. 2. Правил укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
Згідно з п. п. 1 п. 5.2.1. Правил електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.
Відповідно до абз. 1 п. 7 Правил договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).
Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17 дійшов висновку, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справи є важливими для визначення подібності правовідносин. Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, із неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є; позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить). Тому порівняння сторін справи теж не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункти 24-27, 30-32, 96-98), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (пункти 41-46), від 5 жовтня 2022 року у справі № 906/513/18 (пункт 8.35)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
З матеріалів справи вбачається, що на момент нарахування боргу – період з 01 жовтня 2021 року по 01 грудня 2021 року, земельна ділянка та будинок не перебували у власності відповідача, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0000986382023 від 29 травня 2023 року, з якого вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:001:0592 за адресою: СТ «Авіатор», ОСТ «Барський масив», 23 Агрономічна сільська рада, Вінницького району Вінницької області є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П. від 19 січня 2012 року за № 145.
Заборгованість за вказаною у позовній заяві адресою виникла у період з січня 2021 року по жовтень 2021 року, тобто фактично існує заборгованість нового власника, який не здійснив переоформлення особового рахунку на власне ім`я та тривалий час ( більше дев`яти років) сплачував кошти за спожиту електричну енергію за особовим рахунком попереднього власника. Таким чином, ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що оскільки у даному випадку позов пред`явлено до неналежного відповідача, то у зв`язку із цим посилання суду першої інстанції на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог є передчасним.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову від задоволення позовних вимог, проте помилися щодо мотивів відмови, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Дослідивши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Колодійчука О. В. про стягнення витрат на правничу допомогу, заявлене у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що воно не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно матеріалів справи представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Колодійчук О. В. заявляв аналогічне клопотання в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву (а. с. 42-46). 
Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції дане клопотання уже вирішено, що відображено у мотивувальній частині рішення. А додані до відзиву на апеляційну скаргу документи у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу при розгляді позовної заяви дослідженню не підлягають, оскільки такі документи мали бути подані до суду першої інстанції. 
Належним чином оформлених документів, що підтверджували б понесені витрати на правничу допомогу саме у суді апеляційної інстанції, відповідачем не надано.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» задовольнити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. В. Оніщук   	
  	В. В. Сопрун