КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №753/6405/20                                    Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.
Провадження №22-ц/824/681/2024              Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
05 березня 2024 року                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого                                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Олійника В.І., Сушко Л.П.,
при секретарі                                                     Дуб С.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14.07.2023 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, зміна порядку участі батька у вихованні дитини,-
 
                                                        ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст обставин справи
 
В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, зміна порядку участі батька у вихованні дитини.
Просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкод йому у спілкуванні з донькою: ОСОБА_3 , змінити порядок його участі у вихованні його доньки за наступним графіком: кожного місяця з 05 числа по 12 (включно) та з 20 числа по 26 число (включно) за місцем проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 без присутності матері дитини.
 Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі позивач ніколи не перебував, хоча дитину визнав своєю одразу після народження. Позивач завжди бажав і мріяв здійснювати свої права та обов`язки батька дитини, турбуватись про неї, піклуватись про її життя, однак відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою та не дозволяє йому приймати участь у її вихованні. 
Позивач звернувся до служби у справах дітей і розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 5.07.2016 № 461 була визначена участь позивача у вихованні доньки ОСОБА_3 наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Але відповідач всіляко ухилялась від виконання зазначеного розпорядження, продовжувала порушувати права та інтереси позивача, не відкриваючи двері квартири у призначений час, не відповідаючи на телефонні дзвінки. 
Тому він змушений був звернутись до суду і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 його позов був задоволений, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначено спосіб участі позивача у вихованні доньки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин. 
Дане рішення вступило в законну силу 13.02.2017. 
З 13.02.2017 по лютий 2018 відповідач частково виконувала рішення суду, але в присутності ОСОБА_1 , яка не надавала дитину для спілкування у її відсутність, не виконуючи вказаного рішення суду. Але позивач і цьому був радий, оскільки вважав себе щасливим, що бачить свою рідну дитину. Зустрічі проходили в квартирі відповідача, позивач разом з дитиною малювали, грались в дитячі іграшки та ігри для її розвитку.  У позивача з дитиною налагодились приємні родинні відносини, донька називала його батьком, вони разом посміхались, фотографувались та бавились. Після того, як відповідач побачила вказане, вона заборонила позивачу зустрічатись з дитиною, у зазначені судом години в середу, п`ятницю та неділю вхідні двері своєї квартири не відкривала, на телефонні дзвінки не відповідала. Чисельні звернення до поліції позитивного результату не дали, тому позивач змушений звернутись до суду для отримання виконавчого листа про примусове виконання рішення суду. 
Державний виконавець також не зміг забезпечити виконання рішення суду, оскільки боржник ОСОБА_1 на його вимоги не звертала уваги, тому державний виконавець звернувся з поданням до поліції про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На даний час досудове розслідування за ч.1, ст.382 КК України триває. За таких обставин просять зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною і змінити порядок побачень ОСОБА_2 з донькою за наступним графіком: кожного місця з 5 числа по 12 число включно та з 20 числа по 26 число включно за місцем проживання батька в квартирі АДРЕСА_2 без присутності матері, при цьому квартира позивача забезпечена всім необхідним для зустрічей батька з донькою.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14.07.2023 позовні вимоги у справі ОСОБА_4 до ОСОБА_1 - задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_3 , , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінено графік побачень та спілкування ОСОБА_8 зі своєю малолітньою дитиною: донькою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня вступу рішення в законну силу:
1) кожної середи кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини ОСОБА_10 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;
2) кожні другий та четвертий вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини ОСОБА_10 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;
3) кожний перший та третій тиждень кожного місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи наступного дня без присутності матері дитини ОСОБА_10 після закінчення тримісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження і до закінчення року з дня відкриття виконавчого провадження;
4) з 5 числа по 11 число кожного місяця щороку та з 20 числа по 26 число кожного місяця щороку без присутності матері дитини ОСОБА_10 після закінчення річного терміну з дня відкриття виконавчого провадження і до досягнення дитиною повноліття.
Зобов`язано ОСОБА_8 забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_10 .
Зобов`язано ОСОБА_5 не допускати протиправних дій щодо перешкод у побаченні батька з дитиною та негативних розмов відносно батька дитини ОСОБА_8 .
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 здійснює перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини ОСОБА_3 , при цьому батько дитини має всі належні умови для зустрічей з дитиною для здійснення своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, тому необхідно зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини та змінити графік побачень та спілкування батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 з урахуванням її віку та розвитку дитини: 1) кожної середи кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини ОСОБА_1 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; що було б необхідним перехідним періодом для дитини; 2) кожні другий та четвертий вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини ОСОБА_1 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; 3) кожний перший та третій тиждень кожного місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи наступного дня без присутності матері дитини ОСОБА_1 після закінчення тримісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження і до закінчення року з дня відкриття виконавчого провадження; 4) з 5 числа по 11 число кожного місяця щороку та з 20 числа по 26 число кожного місяця щороку без присутності матері дитини ОСОБА_1 після закінчення річного терміну з дня відкриття виконавчого провадження і до досягнення дитиною повноліття, що буде повністю відповідати правам та інтересам малолітньої дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погоджуючись із рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14.07.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.
Вважає рішення суду першої інстанції ухвалено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права та таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивач звертаючись до суду з черговим позовом фактично зловживає процесуальними правами частково змінюючи та таким чином завуальовуючи майже тотожні позовні вимоги, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Судом першої інстанції було проігноровано дані факти, не вірно застосував ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а так не надано належну оцінку рішенням судів в справі №753/7577/18 та встановленим судами обставинам справи (підстав позову), не врахував дані обставини при вирішенні спору по суті та дійшов передчасного висновку, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого оскаржуваного рішення в справі № 753/6405/20.
Вказує, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку показав свідка, оскільки на питання представника відповідача в залі суду, свідок повідомив, що знає обставини справи виключно зі слів позивача, особисто нічого не бачив та не знає, однак в оскаржуваному рішенні судом не відображено відповідні факти, але зафіксовано звукозаписом під час судового слухання. Покази щодо того, що свідок тричі приходив до квартири відповідача разом з позивачем, останній не зміг повідомити день, час та обставини, за яких він там опинився. Дані факти теж судом проігноровані та в рішенні суду не відображені. 
Зазначає, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 була призначена судово-психологічна експертиза щодо індивідуально-психологічних особливостей дитини ОСОБА_3 , впливу матері дитини на її психологічний стан та розвиток дитини, спроможності дитини спілкуватись із своїм батьком, можливості впливу індивідуально психологічних особливостей батька на емоційний стан та психічний розвиток дитини, але постановою Київського апеляційног суду від 20.07.2022 дану ухвалу скасовано та направлено справу на розгляд до суду першої інстанції, а тому посилання суду на начебто проведення якоїсь експертизи на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 є не зрозумілим.
Вважає, що суд може покласти в основу рішення висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.03.2021 року №ЕД-19-20/40022-ПС, оскільки він повністю відповідає принципу науковості, є абсолютно зрозумілим, що фахівець має необхідну для проведення такого дослідження освіту, статус судового експерта для проведення таких дослідження освіту, статус судового експерта для проведення таких досліджень та надання відповідних висновків, абсолютно зрозумілим є статус самого документа. Висновки досліджень відповідають нормативні документації, оформлені належним чином. Матеріали справи не містить жодного належного доказу, який би міг поставити під сумнів результати проведеного експертного дослідження.
Вказує, що судом першої інстанції прийнятим оскаржуваним рішенням фактично змінено місце проживання дитини на певний період часу, а тому вважає, що результати даного експертного дослідження мають істотне значення для вирішення спору з точки зору забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в той час, як судом першої інстанції при вирішенні даного спору було проігноровано результати даного дослідження, не враховано думку дитини, її психоемоційний стан та надано неналежну оцінку даному доказу, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення судом першої інстанції.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
6 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_12 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували, але мали відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 в яких у них народилась донька ОСОБА_3 (т.1, а.с.11).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2015 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був визнаний батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення вступило в законну силу 23.11.2015 (т.1, а.с.8). Як стверджувала відповідач ОСОБА_1 , з жовтня 2014 року через неприязні відносини з позивачем ОСОБА_2 та його родиною сторони припинили спілкування між собою.
Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2021 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів на утримання доньки ОСОБА_3 (т.1, а.с.191-192). Суд не приймає до уваги подану довідку про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки вона складена відносно боржника по сплаті аліментів ОСОБА_13 , який не є учасником справи в даному цивільному провадженні (т.1, а.с.193).
Позивач ОСОБА_2 бажав і бажає здійснювати свої права та обов`язки батька дитини ОСОБА_3 , турбуватись про неї, піклуватись про її життя, однак відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою та не дозволяла йому приймати участь у її вихованні. За таких обставин він звернувся з відповідною заявою до служби у справах дітей і розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 5.07.2016 № 461 була визначена участь позивача ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини (т.1, а.с.12).
Відповідач ОСОБА_1 не виконувала зазначеного розпорядження, продовжувала порушувати права та інтереси позивача. Тому ОСОБА_2 змушений був звернутись до суду і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 його позов був задоволений, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначено спосіб участі позивача у вихованні доньки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин. Дане рішення вступило в законну силу 13.02.2017 року (т.1, а.с.8-10).
Як зазначив позивач, з 13.02.2017 по лютий 2018 року відповідач частково виконувала рішення суду, а саме: здійснення побачень батька з дитиною в присутності самої ОСОБА_1 , яка не надавала дитину для спілкування у її відсутність. Але позивач був згоден з цим, оскільки міг бачити свою дитину ОСОБА_3 . Зустрічі проходили в квартирі відповідача, позивач разом з дитиною малювали, грались в дитячі іграшки та ігри для її розвитку. За цей період у позивача з дитиною налагодились приємні родинні відносини, донька називала його батьком, вони разом посміхались, фотографувались та бавились. Вказані обставини підтверджуються світлинами, виконаними самим ОСОБА_2 (т.1, а.с.139-146), і не спростовані відповідачем ОСОБА_1 .
З лютого 2018 року ОСОБА_2 був позбавлений можливості бачитись з дитиною, що і підтвердила у своєму відзиві ОСОБА_1 , пославшись на її зайнятість на роботі з 9-00 годин до 21-00 годин.
15.06.2018 Дарницький районний суд м. Києва видав виконавчий лист №753/16879/17 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 (т.1, а.с.15). Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП НОМЕР_2 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2018 року (т.1, а.с.121-122), однак у зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017, що відображено у актах державного виконавця від 12.10.2018 та від 24.10.2018 (т.1, а.с.123), головний державний виконавець Проць В.С. звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві і 10.01.2019 за його поданням були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ч.1, ст. 382 КК України з приводу невиконання ОСОБА_1 ухвали суду (т.1, а.с.13). Згідно ухвал слідчих суддів Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 6.02.2020, ОСОБА_14 від 29.09.2020 та ОСОБА_15 від 29.01.2021 постанови про закриття кримінального провадження №12019100020000189 від 10.01.2019 були скасовані (т.1, а.с.38-39; 126-127; 171-172), на час розгляду справи досудове розслідування триває.
Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проця В.С. від 8.02.2019 про закінчення виконавчого провадження було встановлено, що виконати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 без участі боржника ОСОБА_1 не виявилось можливим, на боржника накладено штраф, а до органу досудового розслідування направлено подання про притягнення особи до кримінальної відповідальності і постановлено закінчити виконавче провадження ВП НОМЕР_2 (т.1, а.с.15-16).
Крім того, на підставі невиконання ОСОБА_1 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про передачу дитини ОСОБА_3 для її проживання батьку за наслідками невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини матір`ю дитини, з якою проживає така дитина, в порядку ч.4, ст.169 СК України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 в задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с.75-77). Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 було залишено без змін (т.1, а.с.78-80).
Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31.05.2021 №101-3732/04 встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , де створені умови для проживання дитини, батько дитини ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , де створені умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.03.2021, складеним працівником служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, питання визначення участі батька у вихованні дитини 25.03.2021 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, на якому були присутні батьки дитини, обговорення та проголошення рішення відбулося в присутності обох батьків, з урахуванням вказаного комісія прийшла до висновку, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити участь батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: щосереди з 19-00 години до 20-30 годин; перший тиждень місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи з ночівлею за місцем проживання батька; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 годин до 20-30 годин, з метою уникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати батьку ОСОБА_2 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з донькою, не допускати протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини (т.1, а.с.221-223).
Відповідно до характеристики ФО-П ОСОБА_16 позивач ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони (т.1, а.с.14; 40). За місцем проживання позивач також характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики ОСББ „Дайнава" (т.1, а.с.148). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що з ОСОБА_2 він разом працює, позивач позитивно характеризується за місцем роботи, неконфліктний, ввічливий, привітний, шкідливих звичок не має, дуже любить свою доньку. Свідок бачив квитанції про сплату аліментів ОСОБА_2 на утримання своєї дитини. Часто приходив позивач до квартири, де проживає його донька, але мати дитини двері не відчиняла, з цьому приводу ОСОБА_2 неодноразово звертався до поліції. Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що позивач є позитивною людиною, з ОСОБА_2 він тричі у призначений судом час приходив до квартири відповідача, однак на його дзвінки ніхто вхідні двері квартири не відкривав, на його телефонні дзвінки також ніхто не відповідав.
Висновком експерта №2-19/11 від 19.11.2021 за результатами проведеної судово-психологічної експертизи Українським центром судових експертиз встановлено, що наявні у ОСОБА_2 індивідуально-психологічні особливості, декларовані педагогічні настанови можуть обумовлювати для дитини в перспективі адекватний розвиток та становлення особистості, відчуття благополуччя дитини ОСОБА_3 . Визначити вплив його стилю виховної поведінки на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_3 у теперішній час (в тому числі і перспективі) не можливо як з урахуванням відсторонення батька від виховання дитини, так і відсутньою можливістю провести повноцінне дослідження дитини (т.2, а.с.25-36). Даний висновок ґрунтувався на психологічному дослідженні підекспертного ОСОБА_2 та психологічного аналізу відеоматеріалів з фіксацією зустрічей позивача з дитиною, в результаті якого зазначено, що у поведінці ОСОБА_19 відсутні скованість, ознаки негативних переживань, присутність дорослої особи ОСОБА_2 не сприймається дитиною як загрозлива ситуація, дитина навпаки проявляє себе вільно, відповідно до ситуації.
Висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 9.03.2021 року №ЕД-19-20/40022-ПС не враховувався, оскільки судовий експерт Козлова А.Г. не попереджалась про кримінальну відповідальність за ст.384; 385 КК України, вона не викликала для дослідження в якості підекспертного ОСОБА_2 , не ставила йому запитання, не досліджувала будь-які інші матеріали, які міг надати ОСОБА_2 , а провела дослідження однобічно і неповно. Крім того, даному експерту ставилось питання про місце проживання дитини з батьком або матір`ю (т.1, а.с.199), і відповіді базувались саме на такому предметі, хоча місце проживання дитини не є предметом спору в даному цивільному провадженні.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до ч.1, ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
За правилами ч.2, ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Як регламентовано ч.1-2, ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України  сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ч.1ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Статтею 141 СК України  встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути забезпечені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що позивач  - ОСОБА_2 , має рівні права щодо реалізації своїх батьківських прав, проте він був позбавлений такої можливості, що відповідач не спростовувала, пославшись на її зайнятість на роботі.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22), визначено що зобов`язання не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною та встановлення порядок та способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини».
Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначені судовим рішенням, сприятимуть розумінню того, що права кожного з батьків є рівними.
Згідно з ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
ЄСПЛ наголошує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/18670/15-ц зазначив, що тлумачення статті 159 Сімейного кодексу України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 9.03.2021 року №ЕД-19-20/40022-ПС не враховувався. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції булло вірно надано оцінку вказаному висновку, оскільки судовий експерт Козлова А.Г. не попереджалась про кримінальну відповідальність за ст.384; 385 КК України.
Оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, колегія суддів погоджується з встановленим графіком спілкування батька з дитиною, який якнайкраще забезпечує права дитини.
Задля уникнення проблем з виконанням рішення та з урахуванням одного із елементів верховенства права яким є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, що не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б реалізацію права батька на спілкування з дитиною. Відсутні обставини, які свідчили про необхідність обмеження спілкування батька з донькою, та які б перешкоджали б нормальному розвитку дитини.
Заслухавши думку сторін, які з`явились в судове засідання колегія суддів дійшла до висновку, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні за встановленим графіком необхідно змінити з урахуванням інтересів всіх сторін по справі.
Враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити графік побачень та спілкування ОСОБА_2 зі своєю малолітньою дитиною: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві держаної адміністрації як органу опіки та піклування про усунення перешкод в спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні від 31.05.2021 відповідно до якого рекомендовано було встановити наступний графік:
1) щосереди з 19.00 години до 20.30 години;
2) перший тиждень місяця з 19.00 години п`ятниці до 19.00 годиш суботи з ночівлею за місцем проживання батька;
3) друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19.00 години до 20.30 години.
 
Колегія суддів наголошує на тому що при розгляді спорів щодо участі одного за батьків у вихованні дитини дуже важливим доказом є письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органи опіки та піклування зобов`язані розглянути цей спір та надати висновок. В супереч цьому суд першої інстанції не надав належного значення такому доказу, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. 
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, з мотивів, викладених в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
  Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
  Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінити графік побачень та спілкування ОСОБА_2 зі своєю малолітньою дитиною: донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня вступу рішення в законну силу:
1) щосереди з 19.00 години до 20.30 години;
2) перший тиждень місяця з 19.00 години п`ятниці до 19.00 годиш суботи з ночівлею за місцем проживання батька;
3) друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19.00 години до 20.30 години. 
Зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати батьку ОСОБА_2 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору, 9 900 грн. вартості експертних послуг, а всього 10 740 грн. 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
  Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.
 
   Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
   Судді                                                                                       В.І. Олійник
 
                                                                                                    Л.П. Сушко