ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10075/23                                                                  

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Єжелі А.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року, суддя Клопот С.Л., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування  рішення,- 

У С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівськогого окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка оформлена листом № 9698-8793/Г-02/8-2500/23 від 16.06.2023 року;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1985 в колгоспі ім. К. Маркса та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27 квітня 2023 року.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 27 квітня 2023 року звернувся до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком, що підтверджується заявою від 27.04.2023 року та розпискою-повідомленням від 27.04.2023 року за № 411.
За результатом розгляду заяви був отриманий лист відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) управління обслуговування Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області № 2500-0208-8/13465 від 02.05.2023 року, в якому було повідомлено про те що прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії згідно поданої заяви від 27 квітня 2023 року.
До листа додано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком № 2533500012728 від 29.04.2023 року, який розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності. В призначенні пенсії за віком відмовлено в зв`язку з недостатністю страхового стажу, зазначено, що необхідний стаж має бути 29 років, а у позивача наявний стаж 24 роки 10 місяців 12 днів.
01 травня 2023 року відповідачем повторно прийнято від позивача документи та заяву про призначення пенсії за віком, що підтверджується заявою від 01.05.2023 року та розпискою-повідомленням від 01.05.2023 року за № 532.
За результатом розгляду моєї повторної заяви відділом обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) управління обслуговування Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про те що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії згідно поданої заяви від 01 травня 2023 року та видано рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 25330002728 від 08.05.2023 року Головного управління ПФУ у Львівській області, який розглянув заяву за принципом екстериторіальності.
ГУ ПФУ у Львівській області, відповідно до рішення № 253350002728 від 08.05.2023 року, відмовив позивачу у призначенні пенсії по причині недостатності страхового стажу, з необхідних 29 років, пенсійний фонд нарахував у позивачу 28 років 3 місяці 18 днів.
Після отримання чергової відмови, при ознайомленні з формою РС   право, позивач виявив, що до обрахунку стажу не ввійшов період його роботи в колгоспі ім. К.Марксаз 01 січня 1985 по 31 грудня 1985 року.
23 травня 2023 року позивач втретє звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області з заявою в якій просив відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи в колгоспі ім. К.Маркса з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1985 року та призначити пенсію з дати звернення за призначенням пенсії за віком.
На вказану заяву,   від ГУ ПФУ України в Чернігівській області, надійшов лист № 9698-8739/Г-02/8-2500/23 від 16.06.2023 року, в якому відповідач зазначив, що зарахувати до страхового стажу період   роботи позивача в колгоспі ім. К.Маркса з 01.01.1985 по 31.12.1985 немає можливості, оскільки в архівній довідці від 23.02.2022 року за № Г-477, яка видана Сновською міською радою Корюківського району Чернігівської області зазначено, що документи за 1985 рік по колгоспу ім. К.Маркса до архіву не надходили.
Вважаючи свої права порушеними, а відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України   має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною¦ 2 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном (пункт 20 Порядку № 637).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час звернення до суду (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу є трудова книжка.
У трудовій книжці позивача зазначено, що за 1985 рік ним відпрацьовано 240 вихододнів, вказана отримана заробітна плата 1914-71. В
Окрім того, зазначені дані засвідчені печаткою.
В архівній довідці № Г-166 від 15.04.2022 року вказано, що на 1985 рік для чоловіків встановлений мінімум 240 вихододнів.
Отже, записами трудової книжки підтверджуться, що вказану норму вихододнів у вказаний період позивачем було відпрацьовано.
Доводи скаржника про те, що документи по колгоспу ім. К.Маркса до архіву не надходили  суд першої інстанції вірно  не прийняв до уваги та зазначив, що працівник не повинен відповідати за збереження тих чи інших документів на підприємстві, а тим паче контролювати їхнє надходження до архіву після ліквідації підприємства. Відсутність у архіві документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача права на соціальний захист за наявності належним чином оформленої трудової книжки.
Водночас, колегія суддів зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
У подібних правовідносинаї у справі № 687/975/17 постанова від 21.02.2018 Верховний Суд вказав, що на особу не може перекладались тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у врахуванні позивачу спірного періоду роботи в колгоспі до страхового стажу та призначенні пенсії за віком від 16.06.2023 року є протиправною.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у заяві від 23 травня 2023 року позивач просив Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до його страхового стажу період роботи в колгоспі ім. К. Маркса з 01 січня1985 по 31 грудня 1985 року на підставі запису в трудовій книжці.
Проте, відповідач відмовив зарахувати зазначений період роботи до страхового стажу, оскільки в архівній довідці від 23.02.2022 №Г-477, яка видана Сновоською міською радою Корюківського району Чернігівської області зазначено, що документи за 1985 рік по колгоспу ім. К.Маркса до архіву не надходилию.
Отже, на заяву позивача щодо зарахування до стажу період роботи в колгоспі ім. К. Маркса пенсійний орган прийняв рішення та надав відповідь, про відмову позивачу в зарахуванні зазначеного періоду до стажу роботи.
Таким чином, саме зазначене рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області позивач оскаржує в даній справі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною відмову Головного управління ПФУ в Чернігівській області у призначенні пенсії позивачу, оскільки такого рішення відповідач не приймав.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що питання призначення пенсії відноситься до компетенції саме пенсійного органу, який також обчислює стаж роботи особи та визначає наявність необхідної кількості стажу.
У даній справі, розглянувши заяву позивача від 23 травня 2023 року, відповідач не приймав рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, а лише відмовив у зарахуванні до стажу роботи період роботи в колгоспі ім. К. Маркса. 
Таким чином, є помилковим рішення суду, яким суд першої інстанції зобов`язав відповідача призначити пенсію за віком, не встановивши чи достатньо у позивача стажу роботи з урахування  спірного періоду для призначення пенсії за віком.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу, що, окрім даного звернення, позивач двічі звертався до пенсійного органу щодо призначення пенсії проте з різних причин йому було відмовлено у призначенні пенсії.
Тому, з огляду на приписи ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача на соціальний захист, судова колегія вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту:
«Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.06.2023, викладеної у листі за №9698-8793/Г-02/8-2500/23 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. К. Маркса з 01.01.1985 по 31.12.1985.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. К. Маркса з 01.01.1985 по 31.12.1985 та прийняти рішення з урахуванням зазначеного періоду роботи в колгоспі ім. К.Маркса відповідно до поданої заяви від 23 травня 2023 року щодо призначення пенсії за віком».
В решті позовні вимоги залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням  нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати с удове рішення та  ухвалити нове судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування  судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 9, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійноно фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.06.2023, викладеної у листі за №9698-8793/Г-02/8-2500/23 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. К. Маркса з 01.01.1985 по 31.12.1985.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. К. Маркса з 01.01.1985 по 31.12.1985 та прийняти рішення з урахуванням зазначеного періоду роботи в колгоспі ім. К.Маркса відповідно до поданої заяви від 23 травня 2023 року щодо призначення пенсії за віком.»
Решту позовних вимог залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.