ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 лютого 2024 року           справа №200/1018/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Передерій Є.О., за участю представника відповідача Пелевіної С.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року (головуючий суддя І інстанції – Чучко В.М.), складену в повному обсязі 27 грудня 2023 року, у справі № 200/1018/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                      В С Т А Н О В И В :
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про:
- визнання протиправними дій щодо призначення пенсії з 01.09.2022 року, а не з 16.09.2021 року;
- зобов`язання змінити дату призначення пенсії на пільгових умовах з 01.09.2022 року на дату призначення пенсії на пільгових умовах з 16.09.2021 року та здійснити нарахування та виплатити належну мені пенсію за період з 16.09.2021 року по 01.09.2022 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року, яке набрало законної сили 25.05.2023 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області змінити дату призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з 01.09.2022 року на 16.09.2021, з проведенням відповідного перерахунку пенсії за цей період та виплати різниці.
12 червня 2023 року видано виконавчі листи у справі № 200/1018/23.
09 серпня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
19 грудня 2023 року, 26 грудня 2023 року, до суду надійшли клопотання позивача накласти у порядку ст. 382 КАС України на керівника Головного управління Пенсійного фонду України відповідального за виконання рішення суду, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за не виконання рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 200/1018/23 в частині зобов`язання виплати різницю пенсії, яке обґрунтовано тим, що протокольним рішенням від 15.12.2023 року відповідачем змінено дату призначення пенсії з 01.09.2022 року на 16.09.2021 року, але різниця пенсії за період з 16.09.2021 року по 01.09.2022 року сплачена не була.
25 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі №200/1018/23, в якому зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі №200/1018/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 16.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначено з 16.09.2021 пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням до його стажу спірних періодів роботи, отже, покладені судом зобов`язання вчинити дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в повному обсязі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року накладено на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 штраф у розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. (половину стягнуто з керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Козака Юрія Івановича на користь ОСОБА_1 , половину - на користь Татаренка Державного бюджету України).
Попереджено керівника суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Козака Юрія Івановича про те, що за правилами ч. 6 ст. 382 КАС України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня в розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення протягом 60 днів з дня набрання даною ухвалою суду законної сили.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, управління зазначило, що виконання судового рішення провадиться в рамках діючого законодавство, підстав для накладення штрафних санкцій не має. 
Вказано, що з 16.09.2021 по 01.09.2022 пенсійні виплати не нараховувались та не виплачувались, відтак здійснити їх перерахунок неможливо, також вказано, що призначення пенсії відбулось у грудні 2023 року, виплата здійснюється не раніше січня 2024 року,, відтак, докази здійснення виплати можливо надати тільки після закриття виплатного періоду. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги. просила її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні  клопотання позивача про накладення штрафу у порядку ст. 382 КАС України.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час а місце розгляду справи повідомлялвся судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив  матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У Рішенні від 30 червня 2009 року №  16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Суд звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Аналіз цих рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.          
У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
КАС України  регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
При цьому суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого  ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
Частиною 2 ст. 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ч. 3 ст. 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача інша половина до Державного бюджету України.
Крім того, ч. 7 ст. 382 КАС України визначено, що повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України»№ 11944/05 від 12.05.2011 року).
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Як вбачається зі звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.12.2023 року, пенсійним органом не виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у повному обсязі, не здійснено перерахунку пенсії за період з 16.09.2021 року по 01.09.2022 року з виплатою різниці, належних, допустимих і переконливих доказів  поважності невиконання вказаного рішення суду не надано. Також суду не надано доказів вчинення боржником всіх необхідних дій і заходів, для виконання рішення суду у повному обсязі.
При цьому, рішення суду не виконується більше 7 місяців, оскільки рішення набрало законної сили 25.05.2023 року, ухвалою суду від 16.08.2023 року прийнято до провадження заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, якою витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у строк до 23 серпня 2023 року докази виконання рішення суду, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами суду за клопотаннями відповідача. 
Судом першої інстанції надавалась можливість відповідачу виконати рішення суду шляхом неодноразового продовження строку для виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Загальний строк, протягом якого суд продовжував для відповідача строк виконання ухвали про встановлення судового контролю та надання звіту, складає близько 6 місяців.
При цьому, ГУ ФПУ не надано суду навіть доказів та пояснень з приводу не проведення відповідного перерахунку пенсії за період з 16.09.2021 року по 01.09.2022 року та виплати різниці, що підтверджували б намагання пенсійного органу виконати судове рішення в цій частині.
Посилання управління на те, що за цей період пенсія не нараховувалась, відтак, не підлягає перерахунку, прямо суперечить рішенню суду по суті вимог.
З огляду на викладене, враховуючи не виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судового рішення, яке набрало законної сили, протягом пів року, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення нового строку для подання звіту.
Відносно накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.
Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 року у розмірі 2684,00 грн.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги тривалу бездіяльність ГУ ПФУ із виконання судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність накладення штрафу у розмірі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680,00 грн. (2684,00 грн. х 20), оскільки на переконання суду такий розмір буде достатнім для відповідача та спонукає його виконати рішення суду, яке не виконується протягом 6 місяців.
Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про накладення штрафних санкцій за невиконання судового рішення та встановлення для Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нового строку для надання суду звіту про виконання судового рішення від 24.04.2023 року у справі №200/1018/23. 
Відтак, на думку суду апеляційної інстанції застосовані судом першої інстанції заходи процесуального примусу є законними та обґрунтованими з огляду на невиконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 310, 316, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/1018/23 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/1018/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.
       
Судді                                                                                                         А.В. Гайдар                                       
                                                                                                                   Е.Г. Казначеєв
                                                                                                                   І.Д. Компанієць