ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/5962/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року (суддя Жук Р.В.) 
у справі № 340/5962/23  
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1   
про визнання недійсним протоколу, скасування пункту наказу та зобов`язання вчинити певні дії,   -                                       
                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати недійсним протокол №3 від 30.03.2023 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 в частині зняття з квартирного обліку при Військовій частині НОМЕР_1 підполковника запасу ОСОБА_1 ;
скасувати пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 №1035 «Про зняття з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання»;
зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 поновити в черзі при військовій частині НОМЕР_1 , підполковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи (в тому числі він) на обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у загальній черзі з 17.08.2003, в списках осіб які користуються правом одержання житла у першу чергу з 24.02.2016, та у позачерговому порядку з 09.08.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 17.08.2003 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 складом сім`ї із 3-х осіб. При цьому, житловим приміщенням для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення за рахунок Міністерства оборони позивач не забезпечувався. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2023, яке оформлено протоколом №3, позивача зі складом сім`ї  знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Позивач вважає таке рішення протиправним й таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження  в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1  статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено позивачу, що заявлені ним позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд дійшов висновку, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Суд зазначив, що порушене право особи, встановлене абзацом 1 частини 1  статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  на забезпечення житлом або грошовою компенсацією за належне їй для отримання жиле приміщення, відповідно до вимог, встановлених  Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Звернувшись до приписів частини 1  статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що саме в порядку цивільного судочинства розглядаються спори, що виникають, зокрема з житлових правовідносин.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховані висновки щодо застосування норм права під час вирішення тотожних спорів, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №362/643/21, постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі 359/10656/18, від 09.11.2022 у справі 336/4583/21, від 18.01.2023 у справі 389/3690/21 щодо юрисдикції правовідносин, які склалися в межах даної справи. Скаржник наголошує, що наведені в цих рішеннях правові позиції встановлюють, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій належать до юрисдикції адміністративних судів.
Дана адміністративна справа розглянута судом апеляційної інстанції відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.19 ЦПК України, на який посилається суд першої інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.
За правилами ч.1  ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1); у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС  України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення житлової комісії військової частини про зняття позивача зі складом сім`ї з квартирного обліку.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених  Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, згідно п.22 якого облік  військовослужбовців,  які  потребують  поліпшення житлових умов,  ведеться у військових  частинах  та квартирно-експлуатаційних органах.
За такого правового регулювання, приймаючи до уваги, що військова служба є різновидом публічної служби, спори з приводу соціального захисту військовослужбовців, в тому числі, спори щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями,  належать до юрисдикції адміністративних судів. 
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 5  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Функцію забезпечення єдності судової практики Верховний Суд здійснює шляхом формування правових висновків (позицій) внаслідок казуального тлумачення норм права при розгляді конкретних справ.
У своїй постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Остання позиція Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції вирішення спорів про оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій, викладена в постанові від 08.06.2022 (справа №362/643/21).
Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про особливий характер військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни та про визначені  законом пільги, гарантії та компенсації, які надаються військовослужбовцям (абзац другий частини другої  статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, в силу його особливого статусу, визначеного  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної, а тому належать до юрисдикції адміністративних судів.
Отже, враховуючи, що у межах даної справи, позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії в частині зняття його та членів сім`ї з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду.
Суд першої інстанції неправильно застосував норми права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі № 340/5962/23 скасувати. 
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко