ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2954/23                        Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/494/24                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання        Зінченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іщенко Олени Василівни на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року, по цивільній справі № 619/2954/23, за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Іщенко Олени Василівни, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 03 липня 2023 року в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою, в якій з урахуванням уточненої заяви просив встановити факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), внести зміни до актового запису № 4589 від 27 липня 1991 року про народження ОСОБА_1 : виключити відомості про батька; в графі «відомості про батька» вказати - ОСОБА_3 , громадянин України, та видати нове свідоцтво про народження.
В обґрунтування заяви вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Харкові. На час його народження батьки: мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому актовий запис про державну реєстрацію його народження було складено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько - ОСОБА_3 . Зазначає, що багато часу до його народження, на момент народження та багато років після, батьки проживали разом однією сім`єю. Він все своє життя, до самої смерті батька ОСОБА_3 , сприймав останнього саме як батька. Про той факт, що батьки проживали однією сім`єю та ОСОБА_3 є його батьком, свідчить і та обставина, що після його народження з пологового будинку мати з новонародженим сином забирав саме ОСОБА_3 , що підтверджуються фото - знімками, що зроблені саме у цей день. Після його народження, коли йому був 1 рік та 9 місяців, 07 квітня 1993 року батьки офіційно зареєстрували шлюб. 21 грудня 1994 року виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів міста Харкова ОСОБА_3 із сім`єю з 3-х осіб було надано ордер на право заняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . У якості членів сім`ї наймача зазначені дружина – його мати ОСОБА_4 та він. У зазначеній квартирі родина і проживала багато років. У грудні 2002 року сім`я у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 приватизувала зазначену квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Про той факт, що він є сином ОСОБА_3 свідчить і офіційна інформація зазначена у довідці з місця проживання про склад сім`ї та прописку, що надана КЖЕП № 5 Київського району міста Харкова. 14 лютого 2001 року шлюб між його батьками було розірвано. Також вказує на те, що факт того, що ОСОБА_3 є його батьком підтверджується і тим, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - сприймалась ним як рідна бабуся. Між ним і бабцею досі тримаються теплі родинні стосунки, що підтверджується тим фактом, що на теперішній час він фактично проживає у квартирі бабусі за адресою: АДРЕСА_2 . Коли помер його батько, то саме він займався обов`язками з поховання, про що свідчить договір - замовлення № 365/05 з ритуальною службою на організацію та проведення поховання. Всі зазначені вище обставини та безпосередньо той факт, що ОСОБА_3 є його батьком може підтвердити його мати - ОСОБА_2 . 
З часу смерті батька він вважав, що прийняв спадщину як син, оскільки проживав та був зареєстрований у будинку за тією ж адресою, що і батько: АДРЕСА_3 . Вказує, що до зазначеної нерухомості він ставився як до своєї власності та виконував всі обов`язки, що з нею пов`язані. Коли він звернувся до нотаріуса з метою оформлення прав на спадщину, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не вбачається родинний зв`язок між батьком та сином, отже він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, шляхом встановлення батьківства.
Рішенням Дергачівського районного суд Харківської області від 25 жовтня 2023 року 02 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Іщенко І.С. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що якщо на переконання суду висновок експерта за результатами проведення молекулярно-генетичної експертизи мав наперед установлене значення та перевагу над всіма іншими доказами по справі, суд за власною ініціативою міг призначити таку експертизу.
Вказує, що на теперішній час відсутні біологічні зразки особи, яка померла, отже проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення родинних зав`язків саме між батьком та сином не уявляється можливим.
Вважає, що в порушення норм цивільного процесуального законодавства, суд першої інстанції не всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, надав правову перевагу одному доказу, який неможливо отримати за наявними обставинами справи на д іншими.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення зацікавленої особи та та його представниці - адвоката Іщенко О., розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Заявником ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_7 не було надано суду жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 дійсно є батьком ОСОБА_1 , а твердження, викладені в поданій заяві про встановлення факту батьківства, за відсутності відповідних доказів, є припущеннями, які суд не може покласти в основу рішення.
Наявні в матеріалах справи Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого сім`я у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку відповідно до якої ОСОБА_3 постійно проживає та прописаний за вище вказаною адресою разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також Договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 не свідчать достовірно про те, що саме ОСОБА_3 є батьком заявника.
Свідок ОСОБА_2 , яка є матір`ю заявника, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 вона дійсно народила від ОСОБА_3 . Зазначила, що спочатку вони жили без реєстрації шлюбу, а потім одружилися коли дитині було три роки. Проживали вони разом, а згодом розлучилися.
Однак, щодо пояснень ОСОБА_2 суд зазначає, що у цьому випадку такі пояснення не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків заявниці з померлим. Сам факт підтримання особистих стосунків ОСОБА_9 з померлим ОСОБА_3 не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.
Суд першої інстанції відхилив пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки вона є заінтересованою особою. 
Надані заявником світлини, як доказ того, що після народження заявника ОСОБА_1 з пологового будинку мати з новонародженим сином забирав саме ОСОБА_3 суд не може взяти до уваги як докази на підтвердження заявлених вимог, оскільки на даних цих світлинах зображені люди і дитина, але у суду не має доказів того, що на них зображені саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Крім цього на даних світлинах відсутні дати здійснення цих знімків.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовані.
Судом першої інстанції встановлено,згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 27 липня 1991 року зроблено відповідний актовий запис за № 4589. Батьками дитини у свідоцтві зазначено: батько – ОСОБА_10 , мати – ОСОБА_2 .
Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, за заявою матері, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
З огляду на Свідоцтво про одруження серії   НОМЕР_2 , 07 квітня 1993 року Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 172, прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_11 .
Згідно ордера на право заняття жилого приміщення № 069430 від 21 грудня 1994 року виданого виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів міста Харкова ОСОБА_3 із сім`єю з 3 -х осіб було надано житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
У Свідоцтві про право власності на житло, реєстраційний № НОМЕР_3 від 09.12.2002 вказано, що сім`я у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 67 від 29.01.2004, наданої КЖЕП № 5 Київського району м. Харкова ОСОБА_3 в тому, що він постійно проживає та прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 14 лютого 2001 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , про що зроблено актовий запис № 88. Прізвища після розірвання шлюбу громадянина: ОСОБА_11 , громадянки: ОСОБА_13 .
Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 25.08.2023 ОСОБА_14 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на день смерті постійно мешкав за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як зазначено у повідомленні Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області № 1466 від 04.10.2023, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповітів від ОСОБА_3 посвідчених Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області не було. Додатково повідомлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , була заведена приватним нотаріусом Рудаєвою В.О.
З метою оформлення спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_3 , який на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О., однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.
Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , то суд правильно вважав, що спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.
Відповідно до частини другої статті 53КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
Частиною третьою статті 53КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).
У даній справі ОСОБА_3 та мати заявника – ОСОБА_2 уклали спільний шлюб майже через два роки після народження заявника ОСОБА_1 . Цей шлюб був розірваний у лютому 2001 року, тобто через 7 років їх спільного проживання. При цьому у справі відсутні безспірні докази, що після народження заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 визнавав його своїм сином. Той факт, що ордер на вселення у квартиру був виданий на членів сім`ї ОСОБА_3 , яка згодом була ними приватизована, зокрема на заявника та його матір, з якою він перебував в той час у спільному шлюбі; або що заявник оплатив витрати на поховання ОСОБА_3 , з яким його мати раніше перебувала у шлюбі, - не свідчить про визнання померлим за його життя спірного батьківства. Так, ніщо об`єктивно не заважало ОСОБА_3 після народження ОСОБА_1 у законному порядку оформити своє батьківство, зокрема під час тривалого спільного шлюбу з матір`ю заявника, про наявність істотних перешкод для такої легалізації спірного батьківства за життя ОСОБА_3 - заявник не надав до суду відповідних доказів.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які дозволяють суду в їх сукупності достовірно вважати, що померлий ОСОБА_3 визнавав себе батьком ОСОБА_1 , а також – про спільне проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю заявника станом на день його її народження, спільного виховання, утримання ними дитини, до того дня, як ОСОБА_3 уклав шлюб з матір`ю заявника ОСОБА_1 . 
Надані матір`ю заявника - свідком ОСОБА_2 пояснення суд першої інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що вона є зацікавленою особою у розгляді цієї заяви висновки суду доводи скарги не спростовують. Інші наявні у справі докази у їх сукупності також не свідчать про те, що померлий ОСОБА_3 за своє життя визнавав своє батьківство відносно заявника. 
ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест
є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним
у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року у аналогічній за обставинами справі № 361/2653/15-ц, провадження № 61-2239св21.
Тому, суд першої інстанції при таких обставинах дійшов обґрунтованого висновку, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, зокрема, призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, в тому числі посмертної.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Заявник ОСОБА_15 клопотань про призначення згаданої судової експертизи для встановлення батьківства під час розгляду справи не заявляв, хоча судом відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України заявнику роз`яснювались права та обов`язки надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, наслідки ненадання необхідних доказів.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підставою для встановлення батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б були визначальними у вирішенні цього питання, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.
При цьому колегія суддів не вважала за можливе взяти до уваги новий доказ, експертний висновок на підтвердження спірного батьківства заявника, оскільки він був замовлений та отриманий заявником вже після ухвалення судом першої інстанції рішення по цій справі. У справі відсутні відомості про те, що заявник був позбавлений процесуальної можливості вчасно подати такий доказ до суду першої інстанції, що не позбавляє його права спираючись на нові обставини, які цей експертний висновок встановлює, повторно звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження, про відсутність підстав для її задоволення та скасуванні оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої статті 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іщенко Олени Василівни залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 березня 2024 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 І.В. Бурлака

                                                                       Ю.М. Мальований