ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/8798/21 пров. № А/857/17261/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Сорока Ю.Ю., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати підвищення до пенсії, передбаченого ст. 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  в період з 17 липня 2018 року; зобов`язати провести з 17 серпня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік). 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  за період з 17 липня 2018 року по 15 лютого 2021 року, залишено без розгляду.
Рішенням  Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 16 лютого 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
09 серпня 2023 року позивачем подано до Волинського окружного адміністративного суду заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області, щодо виконання судового рішення, в якій просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 щодо нарахування та виплати їй з 16 лютого 2021 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік, а також не врахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії за 2023 рік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення в частині здійснення їй нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), з врахуванням зміни розрахункової величини підвищення у 2023 році.
Заява обґрунтована тим, що 29 березня 2023 року Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2989/2023р., а 13 квітня 2023 року виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження  № 71551179. Вказує, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з проханням роз`яснити причини невиконання рішення, виходячи з розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати, як зазначено у рішенні суду. Проте, ГУ ПФУ у Волинській області у листі від 13 червня 2023 року № 18612-14251/Г-02/8-0300/23 повідомило, що рішення суду від 03 листопада 2021 року виконано в межах покладених зобов`язань. Зазначає, що на виконання вказаного рішення суду відповідач провів перерахунок її пенсії з 16 лютого 2021 року та нарахував підвищення до пенсії, виходячи з розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, а не розміру мінімальної заробітної плати, як зазначено у рішенні суду.
Ухвалою  Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишено без задоволення. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання рішення суду від 03 листопада 2021 року, тому звернення позивача в порядку статті 383 КАС України є передчасним, і відсутні підстави для задоволення цієї заяви.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила: скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити вимоги її заяви в повному обсязі: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 щодо нарахування та виплати їй з 16 лютого 2021 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік, а також не врахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії за 2023 рік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення в частині здійснення їй нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), з врахуванням зміни розрахункової величини підвищення у 2023 році; встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. Зокрема, зазначає, що нею вжито заходи для примусового виконання рішення суду у цій справі та у неї наявне право на звернення до суду в порядку статті 383 КАС України. Вказує, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 відповідач протиправно провів перерахунок її пенсії з 16 лютого 2021 року та нарахував підвищення до пенсії, виходячи з розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, а не розміру мінімальної заробітної плати, як зазначено у рішенні суду.
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України). 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Приписами ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За змістом частини 6 статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому     статтею 249     цього Кодексу.
Таким чином, вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/235/20 вказала, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
З матеріалів справи слідує, що позивач в повному обсязі виконала вимоги частини 2 статті 383 КАС України, використала можливість виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», що в сукупності зобов`язує суд першої інстанції прийняти до розгляду подану заяву, та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення.
Позивач звернулась до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України у зв`язку з тим, що на виконання вказаного вище рішення суду відповідачем нараховано та призначено до виплати підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ, проте суму обрахованого підвищення визначено у розмірі двох прожиткових мінімумів, а не мінімальних заробітних плат, що, на думку позивача, не відповідає судовому рішенню.
Відтак, спірним у цій справі є питання виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб як розрахункової величини для нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії. З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням  Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 16 лютого 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
На виконання вказаного рішення суду 29 березня 2023 року видано виконавчий лист № 2989/2023р., який звернуто до виконання до органів Державної виконавчої служби. 
13 квітня 2023 року  головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71551179.
На звернення позивача щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 ГУ ПФУ у Волинській області у листі від 13 червня 2023 року № 18612-14251/Г-02/8-0300/23 повідомило, що рішення суду від 03 листопада 2021 року виконано в межах покладених зобов`язань. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року вирішено спір з приводу розміру належних позивачу виплат, вказане рішення набрало законної сили та у відповідності до статті 370 КАС України підлягає обов`язковому виконанню у відповідності до змісту резолютивної частини такого рішення.
Матеріалами справи підтверджується застосування відповідачем для обрахунку підвищення до пенсії позивача розрахункової величини - двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленої законом на 01 січня 2021 року.
Натомість, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення позивачу у розмірі визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
На переконання колегії суддів, такі дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є протиправними, оскільки не відповідають судовому рішенню, яке набрало законної сили і яким його зобов`язано при перерахунку пенсії позивачу застосувати саме розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, а не прожитковий мінімум.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019  року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».
Враховуючи  те, що у рішенні Волинського окружного адміністративного суду 03 листопада 2021 року у цій справі визначено, що розмір підвищення до пенсії, яку слід нарахувати та виплатити позивачу, визначається статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що проведення відповідачем на виконання такого рішення суду перерахунку пенсії позивача із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є протиправним, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає саме величина мінімальної заробітної плати.
Таким чином, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року підлягає до виконання відповідачем (боржником) у точній відповідності до його резолютивної частини.
Суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, а також помилково застосував норми процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви позивача.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на помилкове покликання суду першої інстанції на те, що державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання рішення суду від 03 листопада 2021 року, а тому звернення позивачки в порядку статті 383 КАС України є передчасне. Оскільки, у відповідності до ст. 383 КАС України, дії виконавця вчинені в межах виконавчого провадження, жодним чином не впливають на можливість подання позивачем заяви про встановлення судового контролю шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду у справі № 140/8798/21 та задоволення заяви позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 16 лютого 2021 року підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, що має наслідком скасування такої та задоволення заяви про визнання протиправними рішень та дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду за вищевстановлених обставин.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду у справі № 140/8798/21 – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду, задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 16 лютого 2021 року підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21.
Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області місячний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 140/8798/21.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.