ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 р. 	Справа № 591/10570/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Веліток Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2023 по справі № 591/10570/23
за позовом        ОСОБА_1  
до       Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції                 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області Федорченка Артура Миколайовича серії БАВ №224890 від 4 листопада 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про недопустимість доказів, на основі яких прийняте оскаржуване рішення. Вказує, що позивачу та його представнику направлено відзив не в повному обсязі. А саме відсутній диск із відеозаписами, де зафіксована відмова від пред`явлення посвідчення водія, тобто сам факт вчинення правопорушення. Таким чином, зауважує, що не зважаючи на обставини викладені у відповіді на відзив суд першої інстанції послався на доказ, з яким не були ознайомлені позивач та його представник, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 78 КАС України, взявши до уваги доказ, який наданий суду з порушенням порядку, встановленого ч. 3 ст. 162 КАС України. Крім того, зазначає, що судом порушено основний принцип адміністративного судочинства – змагальність сторін, закріплений у ст. 9 КАС України, з огляду на те, що справа розглядалася у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, вважав рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення позову.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.
У свою чергу, відповідно до  ст. 268 КАС України  у справах, визначених статтями  273-277, 280-283-1,  285-289  цього  Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Втім, матеріали справи не містять належних доказів повідомлення позивача про час і місце розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 317 КАС України  порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства. 
Вирішуючи адміністративний спір по суті колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судовим розглядом, 04.112023 інспектором Управління патрульної поліції в Сумській області Федорченко А.М. відносно ОСОБА_1 винесено постанову БАВ №224890 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 126 КУпАП  та накладено штраф у розмірі 425,00 грн.
За даними оскаржуваної постанови, 1 листопада 2023 року близько 22:45 год водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21112 д.н.з   НОМЕР_1 при під`їзді до блокпосту в с. Верхнє Піщане в сторону м. Суми, не вимкнув ближнє світло фар та не пред`явив документи, що дають право керувати транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а,б,г  ПДР  України.
Відповідно до ч. 2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст. 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють  Правила дорожнього руху, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306  (далі  -  ПДР  України).
Відповідно до п. 2.1 "а" та "б"  ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Згідно з п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Відповідно до п.20 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1455, заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають, з поміж іншого, перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи. 
Згідно з п. 7 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456 уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у випадках якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом.
Відповідно до п.10 зазначеного порядку уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Відповідно до ст. 29 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” від 20.11.2012 № 5492-VI  посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пункту 8 частини першої  статті 23 Закону України “Про Національну поліцію”  поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої  статті 23 Закону України “Про Національну поліцію”  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням  Правил дорожнього руху  його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з п.2 ч.1  ст.40 Закону України “Про Національну поліцію”  поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання  правил дорожнього руху.
Відповідно до п.п.9 ч.1  ст.31 Закону України “Про Національну поліцію”  поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 2  ст. 251 КУпАП  обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених  статтею 255 цього Кодексу.
Згідно оскаржуваної постанови від 04.11.2013 року, доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП є  відеозапис з нагрудної камери поліцейського. 
Зі змісту дослідженого відеозапису (Диск 2 файл Clip-0) колегією суддів встановлено, що позивач, не дотримався правил проїзду блокпосту, зокрема проігнорував розміщену перед в`їздом на блокпост вимогу щодо вимкнення ближнього світла фар автомобіля та через засліплення уповноважених осіб створив перешкоди для виконання ними службових обов`язків. Після зупинки автомобіля водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного  правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб підтверджується наданим доказом.
Посилання позивача на незаконність вимоги поліцейського колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з урахуванням положень п.7, 10 Порядку № 1456 уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують спеціальний статус особи, яким зокрема у розумінні ст. 29 Закону № 5492-VI   є посвідчення водія на право керування транспортним засобом.
Доводи апелянта про недопустимість доказів, а саме дисків, наданих відповідачем до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відтворені на них відеозаписи з нагрудної камери поліцейського є доказами правопорушення згідно змісту оскаржуваної постанови, та були надані суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву ОСОБА_1 у порядку, передбаченому КАС. 
Щодо доводів апелянта про недотримання інспектором Федорченком А. М. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме розгляду справи без участі позивача, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень  ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи встановлено, що за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи про адміністративне правопорушення був відкладений до 07 год 30 хв 04.11.2023 року, про що останній був повідомлений належним чином.
У визначений час ОСОБА_1 для участі у розгляду справи не прибув, повторних клопотань про її відкладення не заявляв, відповідно до відповідно до положень  ст. 268 КУпАП справа розглянута без його участі.
Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2023 по справі № 591/10570/23  скасувати.  
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
    
Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий   	
Постанова складена в повному обсязі  17.01.24.