Постанова
іменем України 
07 березня 2024 року
м. Київ
справа № 462/2973/22 
провадження № 51-4992 км 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника                                                                            ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12022141390000291 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 307 КК та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна.
На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна.
За обставин, встановлених у вироку,  ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, але не пізніше 8 травня 2022 року, отримав (придбав) наркотичний засіб - канабіс, який розфасував у три поліетиленові пакети, які зберігав при собі з метою подальшого збуту.
8 травня 2022 року близько 15:30 у смт. Рудно-Львів на вул. Володимира Великого, поруч із будинком №3-Б, ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, та в нього було виявлено три поліетиленові пакети, в яких знаходився наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 1 240,28 г.
Крім цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, але не пізніше 8 травня 2022 року, отримав (придбав) психотропні речовини та наркотичні засоби, які розфасував у: три прозорі поліетиленові пакети, в які помістив 35 згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою білого, синього та зеленого кольорів, в яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 51, 07 грам; один прозорий поліетиленовий зіп-пакет із 7 згортками, обмотаними ізоляційною стрічкою червоного кольору в середині із психотропною речовиною - амфетаміном, загальною масою 8, 6682 г; один стакан з-під йогурту в середині із 47 гіпсовими формами з вмістом в них зіп-пакетів, обмотаних ізоляційною стрічкою в середині із психотропною речовиною - амфетаміном, загальною масою 9,2807 г, які в сукупності складали 17, 9489 г, що є особливо великим розміром амфетаміну, психотропних речовин і прекурсорів, котрі знаходяться у незаконному обігу; один прозорий поліетиленовий зіп-пакет з 70 таблетками, які містять особливо небезпечну психотропну речовину 3,4 - метилендіоксиметамфетамін (МДМА) загальною масою 13,8986 г; один прозорий поліетиленовий зіп-пакет із особливо небезпечною речовиною ЛСД, з метою подальшого збуту, а також речі, за допомогою яких ОСОБА_7 здійснював розфасування та упакування наркотичних засобів, які останній зберігав за місцем свого проживання.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни. 
Вимоги, викладені у касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і особі засудженого через м`якість, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, залишив поза увагою доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставності застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК. 
Крім того, мотивуючи доводи своєї касаційної скарги, прокурор вказує, що:
- суди попередніх інстанцій надали оцінку лише факту вчинення ОСОБА_7 одного злочину, а саме особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. З ст. 307 КК, оскільки в ухвалі ніде не зазначено про вчинення, крім особливо тяжкого, ще й тяжкого злочину;
- судом не надано належної оцінки тому, що у ОСОБА_7 виявлено не один наркотичний засіб чи психотропну речовину, а різні їх види у значних кількостях, що також свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій та особи. Суд апеляційної інстанції формально зазначив про врахування ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, однак така оцінка є поверховою та не охоплює усіх вчинених обвинуваченим злочинних діянь;
- суд апеляційної інстанції у своєму рішенні обмежився тим, що формально перерахував усі обставини, на які посилався суд першої інстанції, жодним чином не проаналізував їх не надав власної оцінки та не обґрунтував, яким чином зазначені обставини, які пом`якшують покарання, характеризують обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та істотно знижують тяжкість останніх;
- суд апеляційної інстанції порушив приписи ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК); 
- посткримінальна поведінка засудженого та його громадянська позиція не характеризують обставин вчинення кримінального правопорушення та жодним чином не перебувають у зв`язку із вчиненим;
- суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував явної несправедливості покарань, передбачених санкціями частинами 2, 3 ст. 307 КК, та свого висновку про обґрунтованість застосування ст. 69 КК не зробив;
- судом не обґрунтовано, у чому саме полягало активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, з огляду на те, що згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, органом досудового розслідування не встановлено не тільки осіб, у яких ОСОБА_7 придбав наркотичні засоби та психотропні речовини у особливо великих та великих розмірах, а й час та спосіб їх придбання;
- суд апеляційної інстанції не вказав, у чому ж саме проявилось щире каяття;
- ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК, містить істотні суперечності, так, в ухвалі суд апеляційної інстанції зазначає, що, на його думку, судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення. Після цього апеляційний суд вказує, що суддею першої інстанції призначено покарання в межах санкцій статей обвинувачення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частин 2, 3 ст. 307 КК;
- рішення суду апеляційної інстанції не відповідає викладеним у ст. 2 КПК завданням кримінального провадження і вимогам ч. 2 ст. 50 КК, згідно з якими покарання має забезпечувати, передусім, виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
З урахуванням наведеного прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню у зв`язку із відсутністю для цього підстав, а саме ст. 69 КК, погодившись із призначенням ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість, що відповідно до п. п. 1, 2, З ч. 1 ст. 438 КПК, на думку прокурора, є підставами для скасування судового рішення.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити. 
Захисник заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просив ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу без задоволення. 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за частинами 2, 3 ст. 307 КК у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Посилання в касаційній скарзі прокурора на безпідставне застосування під час призначення ОСОБА_7 покарання положень, передбачених ст. 69 КК, та на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
За змістом ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є особливо тяжким злочином, його наслідки, скоєння злочину з метою особистого збагачення.
Місцевий суд врахував також особу ОСОБА_7 , який є молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, місцями навчання, є членом Церкви Християн Віри Євангельської, має розлади здоров`я. Суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання, те, що обвинувачений визнав свою винуватість у скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, що, на переконання цього суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Місцевий суд не встановив також обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1, 2 ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 307 КК, у виді позбавлення волі, без конфіскації майна, встановивши, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .
З такою позицією погодився і суд апеляційної інстанції та на спростування доводів поданої апеляційної скарги вказав, що такі доводи не спростовують висновків суду, а посилання прокурора про те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховані пом`якшуючі обставини і для застосування ст. 69 КК і як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, є голослівними, оскільки місцевим судом були детально перевірені обставини справи та їм дана належна правова оцінка, як і даним про особу обвинуваченого.
У касаційній скарзі прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні обмежився тим, що формально перерахував усі обставини, на які посилався суд першої інстанції, жодним чином не проаналізував їх, не надав власної оцінки та не обґрунтував, яким чином зазначені обставини, які пом`якшують покарання, характеризують обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та істотно знижують тяжкість останніх.
Водночас, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, фактично погодився з зазначеними висновками місцевого суду у частині призначеного покарання та з мотивами, які місцевий суд навів на обґрунтування своїх висновків у цій частині.
У касаційній скарзі прокурор посилається на те, що судом не надано належної оцінки тому, що у ОСОБА_7 виявлено не один наркотичний засіб чи психотропну речовину, а різні їх види у значних кількостях (амфетамін в особливо великому розмірі, канабіс у великому розмірі, МДМА у великому розмірі, особливо небезпечна речовина ЛСД), що також, на його переконання, характеризує підвищену суспільну небезпечність його дій та особи.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що розмір вилученої у ОСОБА_7 речовини був зазначений у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним та врахований під час кваліфікації його дій за відповідними частинами ст. 307 КК.
Безпідставними є доводи прокурора про те, що судом не обґрунтовано, у чому саме полягало активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, з огляду на те, що згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, органом досудового розслідування не встановлено осіб, у яких ОСОБА_7 придбав наркотичні засоби та психотропні речовини у особливо великих та великих розмірах, час та спосіб їх придбання.
Як убачається зі змісту вироку, у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 давав визнавальні показання, у яких, крім іншого, повідомив суду, що наркотичні засоби він придбав з метою збуту шляхом їх замовлення у відповідному телеграм-каналі та отримував їх в поштових відділеннях «Нової Пошти». Оплату він отримував у криптовалюті, а також готівковою, які також містились у «закладках».
З огляду на наведені показання засудженого, та обставина, що органом досудового розслідування не встановлено осіб, у яких ОСОБА_7 придбав наркотичні засоби та психотропні речовини у особливо великих та великих розмірах, час та спосіб їх придбання, не свідчить про те, що ОСОБА_7 не сприяв розкриттю злочину.
У касаційній скарзі прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції не вказав, у чому ж саме проявилось щире каяття ОСОБА_7 .
Згідно з практикою Верховного Суду розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2021 року (справа № 199/6365/19, провадження № 51-3198км21)
У зв`язку з наведеним щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Як убачається зі змісту вироку, судом першої інстанції при призначенні покарання, серед іншого, було враховано вищезазначені дані про особу обвинуваченого, а також те, що він визнав свою вину у вчиненому злочині, та з огляду на вищенаведене, в цілому, належним чином мотивовано рішення щодо наявності таких пом`якшуючих обставин, як сприяння розкриттю злочину та щире каяття, що свідчить про наявність декількох обставин, що, з урахуванням вказаного, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України.
З такими твердженнями суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.
З огляду на вказане, такі висновки судів попередніх інстанцій, щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Разом з тим, посилаючись на те, що ухвала суду апеляційної інстанції містить суперечності, оскільки у ній зазначено про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення, прокурор не наводить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і вмотивованість наведених висновків суду апеляційної інстанцій.
За таких обставин Верховний Суд приходить до висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про те, що суди попередніх інстанцій надали оцінку лише факту вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається зі змісту судових рішень, суди попередніх інстанцій навели обґрунтовані підстави, за наявності яких вони дійшли висновку про можливість застосування положень, передбачених ст. 69 КК як за ч. 3, так і за ч. 2 ст. 307 КК, а тому доводи касаційної скарги в цій частині не є такими, що в цілому  спростовують законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій.
Таким чином, ураховуючи те, що кримінальний закон застосовано правильно, тих істотних порушень, які б перешкодили або могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено, а призначене ОСОБА_7 остаточне покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, то колегія суддів вважає, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                           ОСОБА_3