ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/287/24 Справа № 212/2306/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2306/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири, стягнення 3% річних та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент»,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року, 

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» (далі по тексту ТОВ «КУА ««Крістал Ессет Менеджмент») про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири, стягнення 3% річних та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 08 листопада 2021 року між ним та ТОВ «КУА ««Крістал Ессет Менеджмент» було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири (далі по тексту Попередній договір) в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 1.1 умов Попереднього договору, предметом договору є зобов`язання сторін в строки, встановлені умовами Попереднього договору, укласти в майбутньому Договір купівлі – продажу квартири (далі – Основний договір), в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (далі – Об`єкт), де Позивач зобов`язується прийняти цей Об`єкт та належним чином оплатити його вартість - Забезпечувальний платіж, визначений п.4.1 Попереднього договору, у розмірі 1 547 302,02 (один мільйон п`ятсот сорок сім тисяч триста дві гривні 02 копійки) грн. без ПДВ.
Позивач здійснив повну оплату Забезпечувального платежу в сумі 1 547 302,02 гривень.
Згідно пункту п.4.13 Попереднього договору передбачено відмову від укладання Основного договору позивачем на умовах в яких зазначено, що сплачений позивачем Забезпечувальний платіж повертається позивачу протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати припинення Попереднього договору за вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% від Орієнтовної ціни Основного договору яка утримується відповідачем.
19 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» з заявою про розірвання Попереднього договору та повернення фактично сплаченої суми 1 574 912,23 гривень Забезпечувального платіжу з вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% відповідно до п. 4.13 Попереднього договору, на що отримав підтвердження ТОВ КУА «Крістал Ессет Менеджмент» у листі №1 від 30 серпня 2022 року про дострокове припинення 02 вересня 2022 року Попереднього договору купівлі-продажу квартири та повернення сплаченої суми Забезпечувального платежу протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати закінчення воєнного стану в Україні.
Відповідно п.4.13 Попереднього договору ТОВ КУА «Крістал Ессет Менеджмент» протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати припинення Попереднього договору зобов`язане повернути суму Забезпечувального платежу фактично сплаченого у розмірі 1 574 912,23 гривень, яка, за вирахуванням суми неустойки 5% від Орієнтовної ціни Основного договору становить 1 547 302,02 гривень, що становить 77 365,23 гривень.
Отже, сума до повернення позивачеві становить 1 497 547,13 гривень.
Посилаючись на необґрунтованість посилань ТОВ КУА «Крістал Ессет Менеджмент» на статтю 5 Попереднього договору, щодо форс-мажорних обставин просив суд стягнути з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» на його користь суму Забезпечувального платежу фактично сплаченого в розмірі 1 574 912,23 гривень, за вирахуванням суми неустойки 5% від Орієнтовної ціни Основного договору 1 547 302,02 гривень, що становить 77 365, 23 гривень3% річних за період з 02 листопада 2022 року по 03 квітня 2023 року в розмірі 19 457,85 гривень та інфляційні втрати за період прострочення з листопада 2022 по березень 2023 року в розмірі 45 361,51 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 574 912, 23 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу на користь ОСОБА_1 суму Забезпечувального платежу за вирахуванням суми неустойки 5% від Орієнтовної ціни Основного договору в розмірі 1 497 547,13 гривень. 
Стягнуто з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу на користь ОСОБА_1 суму штрафних санкцій у розмірі: 3% річних за період з 02 листопада 2022 року по 03 квітня 2023 року в розмірі 19 457,85 гривень та інфляційні втрати за період прострочення з листопада 2022 по березень 2023 року в розмірі 45 361,51 гривень.
Стягнуто з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Стягнуто з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу на користь держави судовий збір в розмірі 13 420 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що за умовами Попереднього договору сторонами було узгоджено, що строк виконання зобов`язання відповідачем по введенню будинку в експлуатацію, проведення реєстраційних дій та укладення Основного договору – 30 вересня 2024 року, тобто відповідачем не було порушено умови Попереднього договору. У зв`язку з наведеним також передчасне застосування п.4.13 Попереднього договору. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував вимоги п.6.6. Попереднього договору, відповідно до якого зміни та доповнення до цього Попереднього договору будуть вважатися чинними якщо вони викладені в письмовій формі та посвідчені нотаріально. Доказів на виконання п.6.6. не має. Крім цього, на думку скаржника, позивачем не було доведено спричинення йому моральної шкоди. Також суд першої інстанції залишив поза увагою, що в судових дебатах представник позивача заявив, що «вимогу та суму моральної шкоди покладає на розгляд суду», що, на думку скаржника свідчить фактично про відмову від позову в цій частині, а тому, на переконання відповідача, суд, вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, вийшов за межі позовних вимог.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «КУА ««Крістал Ессет Менеджмент» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу, було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири (далі за текстом Попередній договір) в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 08 листопада 2021 року Піскун Т.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2067.
Згідно з п. 1.1 умов Попереднього договору, предметом договору є зобов`язання сторін в строки, встановлені умовами Попереднього договору, укласти в майбутньому Договір купівлі – продажу квартири (далі – Основний договір), в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (далі – Об`єкт), де Позивач зобов`язується прийняти цей Об`єкт та належним чином оплатити його вартість - Забезпечувальний платіж, визначений п.4.1 Попереднього договору, у розмірі 1 547 302,02 гривень без ПДВ.
Позивач підтвердив повну оплату Забезпечувального платежу в розмірі 1 547 302,02 гривень.
Також судом першої інстанції встановлено, що п. 4.13 Попереднього договору передбачено відмову від укладання Основного договору позивачем на умовах, в яких зазначено, що сплачений позивачем Забезпечувальний платіж повертається позивачу протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати припинення Попереднього договору за вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% від Орієнтовної ціни Основного договору яка утримується відповідачем.
Також з пояснень позивача та змісту позову судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» з заявою про розірвання Попереднього договору та повернення фактично сплаченої суми 1 574 912,23 гривень Забезпечувального платежу з вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% відповідно до умов п. 4.13 Попереднього договору.
Листом-повідомленням №1 від 30 серпня 2022 року ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» підтвердили дострокове припинення 02 вересня 2022 року Попереднього договору купівлі-продажу квартири та повернення сплаченої суми Забезпечувального платежу протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати закінчення воєнного стану в Україні.
Також судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань, згідно попереднього договору не виконав, в частині повернення фактично сплачених позивачем коштів забезпечувального платежу згідно з умовами Попереднього договору.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» не виконало своїх зобов`язань перед позивачем по поверненню фактично сплаченої суми забезпечувального платежу, що є порушенням та невиконанням умов попереднього договору з боку відповідача, натомість позивачем сплачено на користь відповідача забезпечувальний платіж в сумі 1 547 302, 02 гривень, який підлягає поверненню, у зв`язку з домовленістю за згодою сторін щодо розірвання попереднього договору, за вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% від Орієнтовної ціни Основного договору яка утримується відповідачем. Також суд першої інстанції виходив того, що визначена відповідачем умова щодо повернення коштів позивачу протягом 60 днів після закінчення військового стану в Україні, є такою, що порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, є несправедливою, а як наслідок, недійсною, оскільки позивач позбавлений права повернути сплачені ним кошти, така невизначена умова договору щодо моменту повернення позивачу коштів суперечить принципу правової визначеності, як складової верховенства права. Вирішуючи питання про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних суд керувався вимогами ст. 625 ЦК України та, взявши до уваги наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції в розмірі 45361,51 гривень та 3% річних у розмірі 19 457,85 гривень.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).
За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.
Аналіз положень статей 6, 627, 546 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, сторонами також може бути передбачена відповідальність сторін на випадок невиконання тієї або іншої його умови, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.
Умовами п. 4.13 Попереднього договору сторони погодили можливість відмови від укладання Основного договору позивачем на умовах, в яких зазначено, що сплачений позивачем Забезпечувальний платіж повертається позивачу протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати припинення Попереднього договору за вирахуванням суми неустойки у розмірі 5% від Орієнтовної ціни Основного договору яка утримується відповідачем.
Отже, враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 сплачено Забезпечувальний платіж в сумі 1 547 302,02 гривень, то, з урахуванням суми неустойки 5%, яку має право утримати Відповідач, на користь позивача підлягає стягненню Забезпечувальний платіж в сумі 1 497 547,13 гривень.
У зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального закону. Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Також є вірними висновки суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції та 3% річних, оскільки відповідачем у листі від 30 серпня 2022 року було підтверджено Дострокове припинення 02 вересня 2022 року Попереднього договору, але, в порушення вимог п. 4.13 Попереднього договору не було повернуто сплачений позивачем ОСОБА_2 забезпечувальний платіж.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на вимоги п.6.6. Попереднього договору, відповідно до якого зміни та доповнення до цього Попереднього договору будуть вважатися чинними якщо вони викладені в письмовій формі та посвідчені нотаріально не знайшли свого підтвердження, адже питання односторонньої відмови позивача від укладання Основного договору врегульовано п.4.13 Попереднього договору, яким визначено, що у випадку відмови позивача від укладання Основного договору відповідач має право відмовитись від укладання Основного договору, припинивши в односторонньому порядку Попередній договір. При цьому, у п. 4.13 Попереднього договору також зазначено, що таке дострокове одностороннє припинення Попереднього договору, наслідками якого є припинення зобов`язань Сторін за цим Попереднім договором в повному обсязі, не потребує додаткового оформлення та погодження Сторонами.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу невірного визначення судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянню позивачу моральної шкоди, при цьому суд враховав практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, і відповідно до якої в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Визначаючи розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті суд першої інстанції врахував, що позивач не отримав квартиру, що безумовно викликає у кожної людини негативні наслідки і призводить до моральних страждань, і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень є обґрунтованим та таким, що відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості.
Доводи апеляційної скарги про залишення, на думку скаржника, судом першої інстанції того, що в судових дебатах представник позивача заявив, що «вимогу та суму моральної шкоди покладає на розгляд суду», що, на думку скаржника свідчить фактично про відмову від позову в цій частині, а тому, на переконання відповідача, суд, вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, вийшов за межі позовних вимог, є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста