ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року	Львів	Справа № 300/5062/21 пров. № А/857/2738/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скільський І.І., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 07.06.2021 про відмову у переведенні його на пенсію згідно Закону України «Про державну службу»; зобов`язати зарахувати з 01.06.2021 до стажу державної служби період військової служби в армії з 07.05.1978 по 22.05.1980, періоди з 02.07.1987 по 21.01.1994, з 24.01.1994 по 26.11.2018 та перевести його на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітної плати, відповідно до довідки № 56 від 01.06.2021 та довідки № 62 від 06.09.2021.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у листопаді 2017 року йому було призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням загального страхового стажу. Вказує, що 01.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення його з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993  № 3723-XII (далі – Закон № 3723-XII). Однак, відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII у зв`язку із тим, що посади голови виконкому Тисівської сільської ради, заступника голови виконкому, начальника загальним відділом міськвиконкому, керуючого справами міськвиконкому, на яких він працював, не відносяться до посад державної служби. Зазначає, що чинним законодавством передбачено зарахування до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, зокрема, на вказаних посадах, на яких він працював з 02.07.1987 по 21.01.1994, з 24.01.1994 по 17.07.1994, з 16.04.2002 по 19.04.2006, з 20.04.2006 по 26.11.2015 та з 27.11.2015 по 26.11.2020. Також вказує на протиправність неврахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби з 07.05.1978 по 22.05.1980.  
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року  адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 07.06.2021 № 926150112314 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період проходження строкової військової служби з 07.05.1978 по 22.05.1980 та період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001 по 26.11.2020 та перевести позивача з 01.06.2021 на пенсію за віком відповідно до   статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII   згідно його заяви від 01.06.2021. У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посади заступника голови виконкому, завідувача загальним відділом міськвиконкому, керуючого справами виконкому, начальника загального відділу міськвиконкому, керуючого справами міськвиконкому Болехівської міської ради Івано-Франківської області відповідно до   статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року  № 283   (далі – Порядок № 283) входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, з 05.07.2001 року по 26.11.2020 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а тому зважаючи на зарахування пенсійним органом до стажу державної служби періоду роботи ОСОБА_1 з 03.07.1987 року по 21.01.1994 року та з 24.01.1994 року по 04.07.2001 року, вимоги в цій частині задоволено частково. Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що період проходження позивачем строкової військової служби в рядах Радянської Армії з 07.05.1978 по 22.05.1980     підлягає зарахуванню до стажу державної служби.   Враховуючи викладене та наявний у позивача достатній стаж державної служби рішення пенсійного органу від 07.06.2021 № 926150112314 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 визнано  протиправним та скасовано,  а також переведено позивача з 01.06.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії виходячи із заробітної плати державного службовця, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно із довідками про складові заробітної плати за № 56 від 01.06.2021 та № 62 від 06.09.2021 суд першої інстанції зазначив, що спору щодо врахування вказаних довідок на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого нарахування будуть порушені. Щодо вимоги позивача про зобов`язання перевести на пенсію державного службовця в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати суд першої інстанції визнав вказану вимогу такою, що виходить за межі предмету спору в цій справі, а тому в задоволенні позовної заяви в цій частині відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що період перебування позивача на посадах в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року не зараховується до стажу державної служби, оскільки зазначені посади були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 04 липня 2001 року). Звертає увагу на те, що згідно із записами трудової книжки позивача стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби на момент набрання чинності Законом № 889-VІІІ, становить  13 років 10 місяців 29 днів, що є недостатньо для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу», а тому, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, станом на 01.05.2016, позивачу було відмовлено в переході із пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію державного службовця. Щодо зарахування до стажу державної служби періоду служби в армії вказує, що Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений   постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року  № 283, яким було передбачено зарахування до державної служби такого стажу, втратив чинність.  
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, з листопада 2017 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки від 23.10.1976 серії НОМЕР_1 позивач:
- з 02.07.1987 по 21.01.1994 – обраний на посаду голови виконкому Тисівської сільської ради;
- 21.01.1994 – звільнений із займаної посади по переводу в Болехівську міську раду народних депутатів;
- 24.01.1994 – прийнятий на посаду заступника голови виконкому Болехівської міської ради;
- 18.07.1994 – переведений на посаду завідувача загальним відділом міськвиконкому;
- 03.05.1995 – прийняв Присягу державного службовця, присвоєно категорію – 4, ранг 7;
- 16.04.2002 – затверджений на посаду керуючого справами виконкому;
- 20.04.2006 – прийнятий на посаду начальника загального відділу міськвиконкому;
- 27.11.2015 – затверджено на посаду керуючого справами міськвиконкому;
- 26.11.2020 – звільнений у зв`язку із закінченням строку виконавчого комітету ради.
01.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про державну службу». До вказаної заяви позивачем також додано довідку № 56 від 01.06.2021 та довідку № 62 від 06.09.2021 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Згідно із лисом відповідача від 18.06.2021 позивача повідомлено, що 07.06.2021 пенсійним органом прийнято рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком у відповідності з   Законом України «Про державну службу»   у зв`язку з тим, що посади на яких перебував позивач, віднесені до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій державних службовців. Вказано, що його стаж в органах місцевого самоврядування становить 13 років 11 місяців 29 днів, а тому у нього відсутній 20-річний стаж державної служби.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 07.06.2021 № 926150112314 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про державну службу», а також зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження строкової військової служби з 07.05.1978 по 22.05.1980 та період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001 по 26.11.2020 та перевести позивача з 01.06.2021 на пенсію за віком відповідно до   статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII   згідно його заяви від 01.06.2021.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі – Закон №1058), який набрав чинності 01 січня 2004 року.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-ІV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності 01 травня 2016 року.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Починаючи з 28 грудня 1993 року (дати набрання чинності Законом України № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року) і до 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Закону № 889-VІІІ), визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулювалось Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.
Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, передбачені розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Колегія суддів зазначає, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07  червня 2001 року  № 2493-III (далі – Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування – це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування. Так, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно з статтею 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 2493-III (в редакції станом на 01 травня 2016 року) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року  № 889-VIII.
Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року  № 283 (далі – Порядок № 283).
Із матеріалів справи слідує, що відповідно до записів трудової книжки від 23.10.1976 серії НОМЕР_1 , позивач з 02.07.1987 по 21.01.1994 займав посаду голови виконкому Тисівської сільської ради, з 24.01.1994 посаду заступника голови виконкому Болехівської міської ради, 18.07.1994 переведений на посаду завідувача загальним відділом міськвиконкому, 16.04.2002 затверджений на посаду керуючого справами виконкому, 20.04.2006 прийнятий на посаду начальника загального відділу міськвиконкому, 27.11.2015 затверджений на посаду керуючого справами міськвиконкому та 26.11.2020 звільнений у зв`язку із закінченням строку виконавчого комітету ради.
  Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування. Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 14 Закону №2493-III, в органах місцевого самоврядування встановлюються, зокрема, такі категорії посад:
четверта категорія – голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;
п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;
шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах: в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пункту 2 Порядку № 283 посади заступника голови виконкому, завідувача загальним відділом міськвиконкому, керуючого справами виконкому, начальника загального відділу міськвиконкому, керуючого справами міськвиконкому Болехівської міської ради Івано-Франківської області входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Зазначені обставини вказують на безпідставність доводів скаржника про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі – Порядок № 229), який чинний на час проходження позивачем служби з 01 травня 2016 року.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Із матеріалів справи слідує,  що період державної служби ОСОБА_1 з 03.07.1987 по 21.01.1994 та з 24.01.1994 по 04.07.2001 врахований і пенсійним органом не заперечується, що підтверджується наданим суду розрахунком за пенсійною справою ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а.с.49).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, з 05.07.2001 року по 26.11.2020 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Щодо відмови відповідача в зарахуванні позивачу до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби в рядах Радянської армії з 07.05.1978 по 22.05.1980, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2 частини 1   статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII   час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналогічні положення закріплені в частині 1   статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 № 2232-XII, відповідно до якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2018 у справі № 686/8090/17.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 23.10.1976 серії НОМЕР_1 , позивач з 07.05.1978 по 22.05.1980 проходив службу в рядах Радянської армії (а.с.13).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що період проходження позивачем строкової військової служби в рядах Радянської Армії з 07.05.1978 по 22.05.1980       підлягає зарахуванню до стажу державної служби. 
Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Як зазначено вище, для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, з урахуванням вищевказаного, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ ОСОБА_1 мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що дає йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Враховуючи викладене та наявний у позивача достатній стаж державної служби, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.06.2021 № 926150112314 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про державну службу»  є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Згідно з пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.
Оскільки, позивач із заявою про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року звернувся до пенсійного органу 01 червня 2021 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 01 червня 2021 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для переведння позивача з 01.06.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року у справі № 300/5062/21– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 09 січня 2024 року.