ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 р. 	Справа № 520/26080/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 05.10.23  по справі № 520/26080/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Немишлянський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ, відповідач), в якому просив суд:
- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати Немишлянський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ надати письмову відповідь про результати розгляду заяви від 02.06.2023 ОСОБА_1 ;
- стягнути з Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на користь ОСОБА_1 понесені ним документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073 грн 60 коп. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2560 грн 00 коп., всього – 3633 грн 60 коп.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.06.2023, направленого до Немишлянського ВДВС у м.Харкові СМУМЮ з метою отримання інформації щодо наявності виконавчих проваджень, учасником яких є позивач, а також ідентифікаторів доступу до них в Автоматизованій системі виконавчого провадження засобами поштового зв`язку. Стверджував, що станом на дату звернення до суду із цим позовом жодної відповіді від відповідача не отримав, що на думку останнього, є порушенням норм чинного законодавства щодо розгляду звернень громадян.
Наголосив, що для звернення до суду з даним позовом позивач вимушений був звернутись за правовою допомогою, витрати за надання якої у відповідності до норм КАС України мають бути покладені на відповідача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №520/26080/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 по справі № 520/26080/23 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати Немишлянський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ надати письмову відповідь про результати розгляду заяви від 02.06.2023 року ОСОБА_1 ; стягнути з Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на користь позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) понесені ним і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 073 грн. 60 коп, та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2 560 грн. 00 коп., а всього - 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп; судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані з апеляційним оскарженням, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 680 грн. 00 коп., та сплаченого судового збору в розмірі 1 610 грн. 40 коп. стягнути з Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 73 та ч. 2 ст. 74 КАС України, ухвалено рішення на підставі неналежного та недопустимого доказу, зокрема реєстру вихідних документів Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ, з якого неможливо встановити обставини, які входять в предмет доказування та мають значення для правильного вирішення цієї справи. Вважає, що вказаний реєстр не підтверджує факту відправлення відповідачем письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 від 02.06.2023 засобами поштового зв`язку простою кореспонденцією, оскільки такі обставини мають бути встановлені на підставі квитанції, фіскального чеку або ж роздруківки трекінгу поштових відправлень поштового оператора. Крім того, доказом направлення письмової відповіді може також слугувати відповідь ДП "Укрпошта" про те, що оператор поштового зв`язку дійсно здійснював доставку простого поштового відправлення Немишлянського ВДВС на адресу ОСОБА_1 , або ж Акт витрачання малоцінних та швидкозношуваних (розходних) матеріалів у вигляді поштових марок на лист ОСОБА_1 . Однак, жодного з вищеперелічених доказів відповідачем до матеріалів справи надано не було. 
Отже, сама лише наявність запису в реєстрі вихідних документів за вихідним № 45020 не є належним та допустимим підтвердженням того, що відповідь було справді направлено позивачу. 
Крім того, копія реєстру вихідних документів не дає можливість встановити повноту та обґрунтованість самої відповіді. 
За викладених обставин, вважає, що у даному випадку має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими. 
Наголосив, що відповідачем було грубо порушено вимоги ч. 3 ст. 79, ч. 3 та ч. 4 ст. 162 КАС України в частині не надіслання позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, ані засобами поштового зв`язку, ані на адресу його електронної пошти, ані в особистий кабінет ОСОБА_1 підсистеми «Електронний суд» системи ЄСІТС, що в свою чергу унеможливило реалізацію права позивача на подання відповіді на відзив, гарантованого ст. 163 КАС України.
Окремо зауважив, що через прийняття судом першої інстанції незаконного рішення  право позивача на отримання відповіді на заяву від 02.06.2023 все ще залишається порушеним. 
Також, з метою компенсації витрат, які були понесені позивачем у зв`язку із необхідністю звернення до адвоката для отримання ним професійної правничої допомоги, на виконання вимог ч.4 ст. 134 КАС України ОСОБА_1 навів розрахунок вартості та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних його адвокатом під час підготування, складення та виготовлення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Повідомив, що 09.06.2023 до Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ надійшло звернення ОСОБА_1 , на яке державним виконавцем надано відповідь від 21.06.2023 та в порядку ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" направлено заявнику простою кореспонденцією за вих. №45020, а 12.10.2023 вказану відповідь було продубльовано на електронну адресу позивача. Враховуючи викладене, вважає, що відповідачем не були порушені права позивача.
07.02.2024 від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зменшення судових витрат, в яких останній заперечував проти заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, вважав його необґрунтованим та завищеним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження номер № 65074210 з примусового виконання виконавчого листа № 641/506/17, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 640,00 грн.
Постановою державного виконавця від 06.05.2021 виконавче провадження № 65074210 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
02.06.2023 ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком на адресу Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву від 02.06.2023, в якій, керуючись ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", просив письмово повідомити його про всі виконавчі провадження, що перебувають у провадженні Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в яких ОСОБА_1 виступає стягувачем або боржником - з номерами цих виконавчих проваджень та ідентифікаторами доступу до інформації про ці виконавчі провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження.
Заява позивача від 02.06.2023 надійшла до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зареєстрована за вхідним № 6120 від 09.06.2023.
21.06.2023 ОСОБА_1 надана відповідь № 45020 на його заяву від 02.06.2023 вх. № 6120 від 09.06.2023 щодо надання інформації про всі виконавчі провадження, де заявник є стягувачем чи боржником.
Згідно копії реєстру вихідних документів Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вищезазначена відповідь направлена на адресу ОСОБА_1 21.06.2023 простою кореспонденцією.
Стверджуючи про неотримання відповіді від Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на заяву від 02.06.2023 вх. № 6120 від 09.06.2023 та, як наслідок допущення відповідачем в цій частині протиправної бездіяльності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки матеріалами справи підтверджено надіслання відповідачем простою кореспонденцією згідно зі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" відповіді від 21.06.2023 № 45020 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2023, на адресу, вказану у заяві позивача та виконавчих документах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі – Закон №2657-XII) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Положеннями статті 9 Закону № 2657-XII обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96 (далі - Закон № 393/96-ВР).
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. 
Згідно із положеннями статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Звернення про надання безоплатної правничої допомоги розглядаються в порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".
Отже, з наведеної норми слідує, що особа у власному зверненні має самостійно визначити та зазначити спосіб, в який суб`єкт владних повноважень зобов`язаний повідомити про результати розгляду такого, та у разі необхідності зв`язатись з заявником.
Згідно зі статтею 19 № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Положеннями статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ із заявою від 02.06.2023, яка отримана відповідачем 09.06.2023 згідно з відміткою про вхідну кореспонденцію № 6120 ( а.с. 37), в якій просив письмово повідомити про всі виконавчі провадження, які перебувають у провадженні відповідача, в яких ОСОБА_1 виступає стягувачем або боржником, з номерами таких проваджень та ідентифікаторами доступу в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП).
При цьому, зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивачем на виконання частини 7 статті 5 Закону № 393/96-ВР зазначено два способи надіслання відповіді на вказану заяву або зворотнього зв`язку з ним, зокрема зазначено поштову адресу та адресу електронної пошти.
Суд першої інстанції вирішуючи дану справу вважав, що зміст порушених у заяві позивача питань свідчить про необхідність надання інформації, що по суті не є публічною інформацією, та підлягає розгляду в порядку та у строки, встановлені Законом України «Про зверненням громадян», з урахуванням Закону України "Про виконавче провадження".
Так, відповідач стверджував, що ним, під час розгляду заяви позивача було дотримано вимоги ст. 20 Закону № 393/96-ВР в частині визначення строку розгляду звернення та ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання поштою відповіді на заяву позивача від 02.06.2023.
Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначає основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус державних виконавців та їх соціальний захист.
Нормами частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів зазначає, що заява позивача від 02.06.2023 за своїм змістом відповідає заяві, яка надіслана в порядку Закону № 393/96-ВР, зокрема з метою отримання інформації, вона не є документом виконавчого провадження у розумінні Закону №1404-VIII, а відтак і відповідь на таку заяву відповідач мав надати з дотриманням вимог Закону № 393/96-ВР.
Крім того, відповідно до п. 3 розділу І Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 р. за № 699/30567 (далі – Правила №1829/5), звернення громадян (крім звернень, які підлягають розгляду в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), або які надійшли на телефонну «гарячу лінію» органів державної виконавчої служби) розглядаються органами державної виконавчої служби у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», а діловодство за ними ведеться згідно з Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348.
З огляду на приписи наведеної норми, посилання відповідача на положення статті 28 Закону №1404-VIII, якою унормовано порядок направлення документів виконавчого провадження, є хибними, оскільки вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом № 393/96-ВР не визначено засобів зв`язку, за допомогою яких здійснюється повідомлення заявника про результати розгляду звернення, а також виду поштового відправлення, яким скеровується відповідь заявнику.
Відповідно до пункту 32 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55( далі – Типова інструкція), датою документа є дата його реєстрації.
Відповідно до пунктів 192-195 цієї ж Типової інструкції, вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Опрацювання документів для відправлення засобами поштового зв`язку здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. Вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Не допускається, зокрема, надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства.
Згідно з вимогами пункту 196 вказаної Типової інструкції, під час приймання від виконавців вихідних документів працівники служби діловодства зобов`язані перевірити: правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів); наявність і правильність зазначення адреси; наявність на документі відмітки про додатки; наявність усіх необхідних підписів (печаток) на документі та додатках до нього; наявність додатків та їх відповідність заявленому складу; відповідність кількості примірників кількості адресатів; наявність віз на паперовому примірнику вихідного документа (у разі необхідності його створення), що залишається у справах установи.
Як стверджує представник відповідача лист-відповідь від 21.06.2023 направлявся заявнику поштовою кореспонденцією простим листом.
Відповідно до пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила № 270), поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
При цьому, у відповідності до пункту 2 цих Правил, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється оператором поштового зв`язку адресату на поштову адресу або видається в об`єкті поштового зв`язку без вручення розписки.
Так, згідно з пунктом 9 розділу ІІ Правил № 1829/5 реєстрація вихідної кореспонденції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється в Системі в порядку, встановленому пунктами 5, 6 розділу ІV Положення про автоматизовану систему.
Дата реєстрації та вихідний номер документа формуються Системою.
За даними про зареєстрований вихідний документ Системою формується журнал реєстрації вихідної кореспонденції (додаток 5).
Якщо кореспонденція підлягає передачі установам, організаціям через кур`єра, дані про неї вносяться до розносної книги для місцевої кореспонденції (додаток 6).
Для направлення документів рекомендованими поштовими відправленнями формується список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) (додаток 7).
Колегія суддів, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31 липня 2018 року у справі № 805/5005/15-а, зазначає, що у даному випадку належним доказом відправки заявнику відповіді, за результатами розгляду його звернення, є витяг з журналу вихідної кореспонденції та реєстр на відправку простої кореспонденції.
Однак, враховуючи, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено ведення органом виконавчої служби реєстрів на відправку простої кореспонденції, у даному випадку доказом відправки позивачу відповіді на його звернення від 02.06.2023 в порядку частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» є витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції.
З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2023 Немишлянським ВДВС СМУ МЮ в системі АРМ «Діловодство ДВС» створено вихідний документ № 45020 від 21.06.2023 ( а. с. 39).
Дослідивши вказаний документ, долучений відповідачем, колегія суддів встановила, що останній є листом-відповіддю № 45020 від 21.06.2023 відповідача на заяву ОСОБА_1 від 02.06.2023.
При цьому, у правому верхньому куті листа зазначено, що останній адресований ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідач стверджує, що вказаний лист був надісланий позивачу на вищезазначену адресу простою поштою, на підтвердження чого надає скрін-шот з АРМ «Діловодство ДВС».
Так, дослідивши скрін-шот з АРМ «Діловодство ДВС» судом апеляційної інстанції встановлено, що останній є витягом з реєстру вихідних документів, за даними якого, з урахуванням  пункту 9 розділу ІІ Правил № 1829/5 Системою формується журнал реєстрації вихідної кореспонденції.
При цьому, Додатком 5 до Правил № 1829/5 визначено наступні відомості, які має містити журнал реєстрації вихідної кореспонденції: дата реєстрації та вихідний номер документа, вид документа, стислий зміст документа, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження (у разі направлення документа виконавчого провадження), адресат, адреса, кількість аркушів (основний документ/ додаток), відмітка про відправлення в електронному вигляді.
Дослідивши скрін-шот з АРМ «Діловодство ДВС» судом апеляційної інстанції не встановлено жодних відомостей, які б вказували на надіслання позивачу засобами поштового зв`язку листа № 45020 від 21.06.2023, за адресою, зазначеною ним в заяві від 02.06.2023 або за будь-якою іншою адресою.
Варто наголосити, що у рядку «Адресат (Адреса)» скрін-шот з АРМ «Діловодство ДВС» не містить жодних посилань на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ).
Колегія суддів зазначає, що наданий документ підтверджує факт створення відповідачем у власній системі діловодства АРМ «Діловодство ДВС» відповіді від 21.06.2023, однак, враховуючи відсутність зазначення адреси позивача, у колегії суддів відсутні беззаперечні підстави для твердження про доведення відповідачем  виконання Немишлянським ВДВС СМУМЮ обов`язку щодо повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено факт відсутності інших належних доказів направлення позивачу відповіді на звернення.
Варто зазначити, що Верховний Суду в постанові від 05.06.2020 у справі № 759/5773/17, надаючи оцінку доводам скаржника щодо підтвердження направлення відповіді на звернення позивача відповідно до запису про виконання документу в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції, дійшов висновку, що такий запис не може свідчити про виконання відповідачем зобов`язання про повідомлення громадянина стосовно результату перевірки звернення і суть прийнятого рішення, оскільки, вказаний доказ не містить інформацію про правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів), наявність і правильність зазначення адреси та отримання такого листа позивачем.
Долучений відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу скрін-шот з електронної пошти Немишлянського ВДВС СМУ МЮ, яким останній підтверджує надсилання позивачу на електронну пошту відповіді на заяву від 02.06.2023, суд апеляційної інстанції не бере до уваги в якості доказу на доведення відповідачем виконання обов`язку, передбаченого п. 6 ч. 5 ст. 19 Закону, оскільки такі дії відповідача були вчинені ним вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, зокрема зі слів відповідача 12.10.2023. 
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання відповіді на звернення, оскільки ним не доведено факту направлення листа № 45020 від 21.06.2023 у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», в який відповідач зобов`язаний письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, а відтак колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ щодо направлення ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду його заяви від 02.06.2023.
Разом з цим, враховуючи, що станом на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції Немишлянським ВДВС СМУ МЮ було надіслано ОСОБА_1 лист № 45020 від 21.06.2023, у спосіб, визначений позивачем у заяві від 02.06.2023, зокрема на електронну адресу, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати письмову відповідь про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2023.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин неповно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для визнання протиправними оскаржуваних дій відповідача, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі № 520/26080/23 слід скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково. 
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на вказану норму, а також висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
За визначенням частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3 та 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат в суді першої та апеляційної інстанцій позивачем до матеріалів справи додано : свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1413 від 13.11.2006 на ім`я ОСОБА_3 , договір про надання правової допомоги № 01-13/09-23 від 13.09.2023, додаток №1 до вказаного договору - калькуляцію-рахунок, акт приймання-передачі наданих послуг від 13.09.2023, платіжну інструкцію № 0.0.3195259175.1 від 13.09.2023 на суму 2560 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 13.10.2023, платіжну інструкцію №0.0.3247700695.1 від 13.09.2023 на суму 7680 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між адвокатом Поліщуком О.Л. та гр. ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 01-13/09-23 від 13.09.2023, відповідно до п. 1.1 якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу з підготування, складення та виготовлення адміністративного позову в Харківський окружний адміністративний суд про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з п. 1.3 вказаного Договору Клієнт також доручає Виконавцеві, зокрема, оскаржувати судові рішення до апеляційних та касаційних судових інстанцій, в міжнародні судові інстанції.
За домовленістю Сторін, вартість послуг Виконавця за цим Договором буде визначатися за погоди розміром наступним чином: за 1 (одну) витрачену годину роботи Виконавця - Клієнт зобов`язаний сплатити 1 280 (а тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп. ( п. 3.2 Договору від 13.09.2023). Згідно з п. 3.3. зазначена в п. 3.2. грошова сума сплачується Клієнтом в безготівковій формі шляхом перерахування коштів банківський та/або картковий рахунок Виконавця. 
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 13.09.2023 позивач та адвокат на виконання умов Договору № 01-13/09-23 від 1З вересня 2023 склали цей акт про виконання наступних послуг:
- ознайомлення з первісним матеріалом (документами), їх аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в алогічних справах та аналіз нормативного матеріалу – 1 год. – 1280 грн;
- складення в Харківський окружний адміністративний суд тексту адміністративного позову до Немишлянського ВДВС у Харкові СМУ МЮ про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчиниш і певні дії, підготовка додатків та примірників адміністративного позову й доданих до нього документів відповідно до кількості осіб, які будуть браги участь у справі – 1 год. – 1280 грн. 
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 13.10.2023 позивач та адвокат на виконання умов Договору № 01-13/09-23 від 1З вересня 2023 склали цей акт про виконання наступних послуг:
- ознайомлення з первісним матеріалом (документами), аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє складання в Другий апеляційний адміністративний суд апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного сулу від 05.10.2023 у справі № 520/26080/23, та оформлення примірників апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі – 6 год. – 7680,00 грн.
На підтвердження здійснення оплати на користь адвоката за надані послуги позивачем додано платіжні інструкції на загальну суму 10240,00 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.
Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, відповідач, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, вказував на їх неспівмірність та необґрунтованість, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції зменшити суму, що підлягає стягненню за рахунок Немишлянського ВДВС СМУЮ.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.
З приводу заявлених до відшкодування представником позивача витрат на правничу допомогу, яка включає ознайомлення з первісним матеріалом (документами), їх аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в алогічних справах та аналіз нормативного матеріалу, колегія суддів вважає, що надання правової допомоги в цій частині неможливо вважати самостійними послугами, оскільки останні є складовою процесу написання позовної заяви, а відтак окремому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.
Крім того, дослідивши зміст позову, колегія суддів зазначає, що останній не  містить жодних посилань на судову практику та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, а здебільшого складається з викладу обставин, що не стосуються даної справи, а також обґрунтувань наявності у позивача права на відшкодування судових витрат.
Водночас, вартість послуг за написання позовної заяви у розмірі 1280 грн колегія суддів вважає обґрунтованою, документально підтвердженою, пропорційною та співмірною з обсягом наданих послуг та незначною складністю даної справи.
Також, колегія суддів вважає завищеним заявлений до стягнення розмір витрат за складання апеляційної скарги та оформлення примірників до неї, у сумі 7680,00 грн, на який, як зазначено в акті приймання-передачі від 13.10.2023, витрачено представником позивача 6 годин, оскільки, враховуючи незмінність представника в судах першої та апеляційної інстанціях, його обізнаність з матеріалами справи та позицією відповідача, обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції лише одним аргументом стосовно неналежності доказу, вказаний розмір є неспівмірним зі складністю даної справи, яка є незначною, обсягом виконаної роботи та реальним часом, витраченим адвокатом на складання апеляційної скарги.  З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що послуги з надання правової допомоги у вказаній частині підлягають відшкодуванню у розмірі 2560,00 грн, що дорівнює двом годинам вартості роботи адвоката відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 13.09.2023.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а також прийняття судом апеляційної інстанції рішення про часткове задоволення позовних вимог, що в силу ч. 6 ст. 139 КАС України, дає суду апеляційної інстанції право змінювати розподіл судових витрат, колегія суддів вважає, що співмірною та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є 3840 грн з огляду на складність даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також значення справи для позивача.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що згідно з платіжними інструкціями № 0.0.3195243348.1 від 17.08.2023 та № 0.0.3247690036.1 від 13.10.2023 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.
Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача половину судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1342 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 по справі № 520/26080/23 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо направлення ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду його заяви від 02.06.2023.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469) витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Кооперативна, буд. 12/14, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 44045469) витрати на правову допомогу в загальному розмірі 3840 ( три тисячі вісімсот сорок) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова