ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3959/23  Номер провадження 22-ц/814/920/24	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2023 року у складі судді Шаповал Т. В.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просила про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 833 грн щомісячно, починаючи стягнення з 13.07.2023 і до повноліття дитини.
Позов мотивовано тим, що з 20.06.2017 вони з відповідачем по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейне життя у них не склалося, з січня 2022 року вони припинили шлюбні відносини і перестали вести спільне господарство.
Оскільки відповідач не надає їй належну матеріальну допомогу на утримання дитини, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2023 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 833 грн щомісячно, починаючи з 13 липня 2023 року до повноліття дитини. 
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставина справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1 416,50 грн щомісячно, починаючи з 13 липня 2023 року до повноліття дитини.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що розмір стягуваних аліментів не може бути довільним та має визначатися з урахуванням законодавчо визначених нормативів та обставин, що мають значення для справи, зокрема, матеріального становища, достатності заробітку платника аліментів, наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), тощо.
Вказує, що позивачем в позовній заяві не наведено обставин та не надано відповідних доказів, які б свідчили про те, що позивач самостійно здійснює витрати на утримання дитини на суму не менше 2 833 грн щомісячно.
Зазначає, що за умови виконання батьками обов`язку утримувати дитину щомісячно в рівних частках по 1 416,50 грн забезпечується утримання дитини на рівні встановленого мінімального рекомендованого розмірі на одну дитину - 2 833 грн (сумарно).
Звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів щодо стану здоров`я дитини та платника аліментів, матеріального стану сторін по справі та не доведено жодного обґрунтування розміру позовних вимог, а також достатність заробітку (доходу) відповідача та його спроможність сплати аліменти в заявленому розмірі.
Наголошує, що станом на дату подання позовної заяви він не мав та не має у власності будь-якого житла, транспортних засобів, цінностей та банківських вкладів, несе витрати на наймання житла, оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Крім того, він втратив роботу з незалежних від нього причин, наразі не може працевлаштуватися, перебуває у скрутному матеріальному стані, не має постійного та стабільного джерела доходу, ледве забезпечуючи свої потреби першої необхідності за рахунок тимчасових малооплачуваних підробітків.
Також вказує, що приймає активну участь у вихованні та розвитку дитини, підтримує спілкування з позивачем з даних питань, за домовленістю з позивачем брав участь в утриманні дитини як у грошовій, так і в натуральній формі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини четвертої статті 19, статті 274, частини першої статті 368, частини першої статті 369 ЦПК України цивільні справи у спорах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, сплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 20.06.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що Київським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського МУЮ видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та вчинено відповідний актовий запис № 122.
Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.2017 Київським районним у м. Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області, актовий запис № 733.
Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, згідно довідки КП «ЖЕО № 2» № 1908 дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Сторони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів відповідачем.
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний та має змогу утримувати неповнолітнього сина та визначив розмір аліментів відповідно до заявлених позивачем вимог у розмірі 2 833 грн, оскільки саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього ОСОБА_3 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України, статтями 150, 180 СК України закріплено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. 
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно положень частин першої-третьої статті 181, частини першої статті 184 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільного неповнолітнього сина, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає рідко, тому просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 2 833 грн щомісячно, що відповідає встановленому прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у такому розмірі у нього не має, оскільки він офіційно непрацевлаштований. Крім того, аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі можуть бути присуджені судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що не було доведено позивачем.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, визначені статтею 182 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 833 грн.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік з 01.01.2023 для дітей віком від 6 років до 18 років установлено прожитковий мінімум на місяць у розмірі 2 833 гривні.
Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів вважає, що батьки дитини повинні забезпечити її матеріальне утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, апеляційний суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, встановлених обставин справи, наявності обов`язку утримання дітей в рівній мірі як у матері так і в батька, вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у визначеному позивачем розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Такий розмір аліментів на думку суду забезпечить дитині належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Відповідачем не доведено відповідними доказами і судом не встановлено наявність об`єктивних обставин для стягнення аліментів у розмірі мінімальної гарантії утримання дітей.
Інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі, що буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.
Долучені апелянтом докази - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору, відомості з Пенсійного фонду про нараховані заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) самі по собі не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження його скрутного матеріального становища та неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровим, доказів протилежного у суду немає, і може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі, який забезпечував би необхідний життєвий процес та розвиток дитини.
Рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна