ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/18683/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Державної служби України з безпеки на транспорті 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023, суддя суду першої інстанції Врона О.В., прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/18683/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,
УСТАНОВИВ:
25.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №004705 від 05.07.2023 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, про неправомірне застосування до нього адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки він не є автомобільним перевізником , а транспортний засіб  був переданий в оренду іншій особі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №004705 від 05.07.2023 року, що винесена Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна постанова була прийнята останнім з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки у водія була відсутня тахокарта за 28 днів. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга   підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, На підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 18.05.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті  на а/д  М-30, 280 км Хмельницька область. 23 травня 2023 була проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом марки МERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія (тимчасове) НОМЕР_3 .
Результати перевірки оформлені актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №027407 від 23.05.2023, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення: водій здійснював внутрішні вантажні перевезення згідно ТТН від 20.05.2023, автомобіль обладнано аналоговим повіреним тахографом, водій ОСОБА_2  не надав тахокарти за 28 днів у період  до 23.05.223,чим порушено п. 6.1 наказу №340 від 07.06.2010, порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу було направлено повідомлення №46503/23/24-23 від 22.06.2023 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка була  призначена на   05.07.2023.
Отримання повідомлення позивачем не заперечується.
05.07.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, враховуючи допущене ОСОБА_1 порушення ст.ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»,  відповідальність за яке передбачена абзацем 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» , що підтверджується актом №027407 від 23.05.2023, прийнято постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу №004705.
Не погодившись з прийняттям наведеної постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень   Закону України "Про автомобільний транспорт"   і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 частини 1   статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт"
Суд апеляційної інстанції  погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В розумінні вимог статті 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст.39 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Згідно  ст.18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою  організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.06.2010 року №340, затверджено  Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення №340) яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно  п.1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 ( Інструкція №385).
Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Пунктом 1.4 Інструкції №385 визначено, що адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа «k», характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу «w», ефективного кола шини «l», а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). 
Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР, - «калібрування»; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта -бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
За пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконання ними ліцензійних умов, а також процедура здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень визначається Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).
Згідно п.  2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.           Пунктом 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. 
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. 
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. 
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку № 1567).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема  тахокарти є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, за яке встановлена адміністративно-господарська санкція у вигляді штрафу.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови була відсутність у водія належного позивачу транспортного засобу тахокарт.
Так, позивачем було зазначено, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб марки МERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 був переданий в користування фізичній  особі-підприємцю ОСОБА_3 .
Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.09.2020 року між    ОСОБА_1 (Наймодавець)  і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Наймач) був укладений договір найму (оренди) транспортних засобів, за яким Наймодавець передав, а Наймач прийняв в тимчасове платне користування (в оренду) транспортні засоби, зокрема, автомобіль марки МERCEDES-BENZ, модель 817D, тип ТЗ -вантажний фургон, 1998 року випуску, колір червоний , кузов НОМЕР_4 , номер НОМЕР_5 , зареєстрований 05.11.2005 року, що належить Наймодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 18.10.2017 року ТСЦ 1243.
За домовленістю сторін зазначені транспортні засоби можуть використовуватися Наймачем у здійсненні виробничої (підприємницької ) діяльності (а саме – для службових поїздок персоналу наймача, вантажного перевезення вантажів та речей). У цих межах відповідно до вимог ст. 800 Цивільного кодексу України використання транспортного засобу здійснюється Наймачем у його діяльності самостійно. При цьому він має право як використовувати транспортний засіб для власних потреб, так і укласти від свого імені договори перевезення та/чи інші договори відповідно до призначення транспортного засобу без додаткового узгодження цього питання з Наймодавцем (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1 договір найму укладений сторонами строком на 15 років, тобто 180 місяців з дня передачі транспортних засобів наймачеві та підписання цього договору і діє до 07 вересня 2035 року.
За  підп. 4.1.1 п. 4.1 підписання цього договору сторонами розцінюється, як передання транспортних засобів.
Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М.та зареєстровано в реєстрі за № 811.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Так, із встановлених судами попередніх інстанцій обставин слідує, що автомобільного перевізника у цьому випадку було встановлено виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
Однак, контролюючий орган, застосовуючи до позивача адміністративно-господарській штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, протиправно не встановив правовий статус позивача, водія ОСОБА_2 та транспортного засобу у цих правовідносинах.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.12.2023 року по справі № 140/6000/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України. 
Крім того, відповідно до повідомлення ФОП ОСОБА_3 , вказаний у акті проведення перевірки транспортний засіб, що орендується за договором найму (оренди) транспортних засобів від 07.09.2020 року -23.05.2023 був залучений у його господарській діяльності. Автомобілем керував водій ОСОБА_2 . (а.с. 19).
При цьому, що стосується посилань відповідача на неоформлення позивачем тимчасового реєстраційного талону про передачу транспортного засобу у користування іншій особі, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у постановах Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 560/514/22 та від 07.12.2023 у справі № 600/1407/22-а викладено висновок про те, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325  КАС України суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в адміністративній справі №160/18683/23 – залишити без змін.                 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.           

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай